ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2021 р.	Справа № 520/1733/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання - Ігнатьєвої К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1  на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Спірідонов М.О., м. Харків) від 01.04.2021 (повний текст рішення складено 01.04.2021 ) по справі №520/1733/21 за позовом ОСОБА_1 до        Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішення Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 було відмовлено у задоволенні позову.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 та прийняти нове рішення, яким задовольнити  позовні вимоги. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що суд першої інстанції допустив грубі порушення норм процесуального права, що перешкодили ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення. Зокрема, висновки суду являються невмотивованими, побудованими на припущеннях, без дослідження та оцінки їх відповідними доказами. На ряду з цим, в оскаржуваному судовому рішенні не зазначені мотиви відхилення доказів, поданих позивачем, на підтвердження обставин справи, які мають важливе значення для справи, в тому числі щодо незаконності проведення комплексної перевірки стану охорони державної таємниці в Золочівській районній державній адміністрації Харківської області.
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що в рамках визначеної компетенції  Управлінням Служби безпеки України в Харківській області (далі - УСБУ в Харківській області, Управління) було проведено комплексну перевірку стану охорони державної таємниці у Золочівській районній державній адміністрації Харківської області (далі - Золочівська РДА).
За результатом перевірки згідно акту від 13.08.2020р. № 70/26 - 6754 комісією Управління виявлені чисельні порушення вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці, серед яких і загрози витоку таємної інформації.
Зокрема, на вимогу комісії СБ України не було надано для перевірки наявності зошити з грифом секретності «Таємно», які обліковані у журналі обліку робочих зошитів, блокнотів, окремих аркушів паперу, бланків (форм) Золочівської РДА (№ 14 від 08.09.2014), а саме: № 3 від 25.05.2016 - робочий зошит ОСОБА_2 (гриф секретності «Таємно», на 10 аркушах); № 1 від 20.12.2018 - робочий зошит ОСОБА_3 (гриф секретності «Таємно» на 10 аркушах).
Також, на вимогу комісії не було надано «Нормативний документ системи технічного  захисту інформації. Положення про категорування об`єктів» (гриф секретності «Таємно», на 6 аркушах), який обліковано в журналі обліку вхідних документів (№ 11).
Враховуючи вище викладене комісією було зроблено висновок, що ненадання вказаних документів, під час перевірки наявності таємних документів свідчить про їх безконтрольне місцеперебування і як наслідок становить загрозу витоку таємної інформації.   
Крім того, під час перевірки режимних приміщень для провадження діяльності пов`язаної з державною таємницею комісією виявлена невідповідність інформації викладеної в акті обстеження режимного приміщення фактичним обставинам. 
Зокрема, в Акті (№ 60Он/т від 12.10.2017) про придатність приміщення для проведення секретних робіт (кабінет № 4) не зазначені відомості про розміщення обладнання та технічних засобів, які фактично там знаходились на момент проведення перевірки, а саме: ноутбук марки Hewlet-Parkard (інв. № 10480235), МФУ марки Konica Minolta (інв. № 101480198), телефонний апарат марки Panasonic (інв. № 11360463), паперознищувальний пристрій марки Agent 007S у (серійний номер: 140403000068). Доповідні (рапорт, службова записка, тощо) на керівництво РДА щодо призначення комісії та здійснення переобстеження приміщення, відповідальною особою не складався.
Враховуючи вище викладене відповідачем було зроблено висновок, що наявність незазначеної техніки в акті про придатність приміщення свідчить про створення умов до опрацювання таємної інформації на невстановлених технічних пристроях, які дають змогу безконтрольного зняття копій, знищення, цифруваня та передачі стороннім особам таємних документів та інформації.
Вказані обставини вказують на створення неконтрольованих умов до опрацювання таємної інформації, що свідчить про існуючу загрозу витоку таємної інформації у зазначений вище спосіб.
Крім того, судом першої інстанції було встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що ненадання таємних зошитів, положення про категорування об`єктів, невідповідність акту про придатність приміщення для проведення секретних робіт фактично наявній техніці задокументовані актами огляду, що засвідчені головою Золочівської РДА Гамбарашвілі Т.Т .
У зв`язку із виявленими загрозами витоку секретної інформації, комісією УСБУ в Харківській області ініційовано проведення службового розслідування з метою   встановлення   фактичних   обставин.
За результатом службового розслідування проведеного Золочівської РДА, згідно висновку комісії від 38 ДСК від 29.12.2020р. відповідні таємні документи та зошити були знайдені, вказані обставини не заперечуються та наводяться самим позивачем.
Не погодившись із рішенням Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої виходив з того, що дії відповідача - Управління СБ України в Харківській області щодо скасування допуску до державної таємниці позивачу є такими, що відповідають компетенції та вимогам законодавства у сфері охорони державної таємниці є обґрунтованими і підтверджені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Стаття 1 Закону України «Про державну таємницю» зазначає, що допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації;
доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень;
охорона державної таємниці - комплекс організаційно-правових, інженерно-технічних, криптографічних та оперативно-розшукових заходів, спрямованих на запобігання розголошенню секретної інформації та втратам її матеріальних носіїв.
Стаття 3 Закону України «Про державну таємницю» каже, що дія цього Закону поширюється на органи законодавчої, виконавчої та судової влади, органи прокуратури України, інші державні органи, Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації усіх форм власності, об`єднання громадян (далі - державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації), що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, громадян України, іноземців та осіб без громадянства, яким у встановленому порядку наданий доступ до державної таємниці.
Передані Україні відомості, що становлять таємницю іноземної держави чи міжнародної організації, охороняються в порядку, передбаченому цим Законом. У разі, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, установлено інші, ніж передбачені цим Законом, правила охорони таємниці іноземної держави чи міжнародної організації, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Статтями 5, 37 Закону України «Про державну таємницю» визначено, що спеціально уповноваженим державним органом у сфері забезпечення охорони державної таємниці є Служба безпеки України. Служба безпеки України має право контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, а також у зв`язку з виконанням цих повноважень одержувати безоплатно від них інформацію з питань забезпечення охорони державної таємниці.
Забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.
Статтею 21 Закону України «Про державну таємницю» встановлено, що в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, з метою розроблення та здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням створюються на правах окремих структурних підрозділів режимно-секретні органи (далі - РСО), які підпорядковуються безпосередньо керівнику державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації. Основними завданнями РСО є: а) недопущення необґрунтованого допуску та доступу осіб до секретної інформації; б) своєчасне розроблення та реалізація разом з іншими структурними підрозділами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій заходів, що забезпечують охорону державної таємниці; в) запобігання розголошенню секретної інформації, випадкам втрат матеріальних носіїв цієї інформації, заволодінню секретною інформацією іноземними державами, іноземними юридичними особами, іноземцями, особами без громадянства та громадянами України, яким не надано допуску та доступу до неї; г) виявлення та закриття каналів просочення секретної інформації в процесі діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації; д) забезпечення запровадження заходів режиму секретності під час виконання всіх видів робіт, пов`язаних з державною таємницею, та під час здійснення зовнішніх відносин; е) організація та ведення секретного діловодства; є) здійснення контролю за станом режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях та на підпорядкованих їм об`єктах.
Як встановлено, що обов`язки щодо виконання завдань з розроблення та здійснення заходів та забезпечення режиму секретності, постійного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів у сфері охорони державної таємниці в Золочівській РДА покладено на головного спеціаліста з мобілізаційної роботи апарату Золочівської РДА Харківської області ОСОБА_1 . 
Пунктом 777 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013 № 939, встановлено, що за кожним фактом витоку секретної інформації, а також за фактами порушень, які можуть привести до витоку такої інформації, призначається службове розслідування. Службове розслідування призначається також за пропозицією органів СБУ та інших суб`єктів, які здійснюють контроль за забезпеченням охорони державної таємниці, у зв`язку з виявленими загрозами витоку секретної інформації.
У зв`язку із виявленими загрозами витоку секретної інформації, комісією У СБУ в Харківській області ініційовано проведення службового розслідування з метою встановлення фактичних обставин задля прийняття рішення щодо подальшого притягнення до кримінальної відповідальності за фактами можливої втрати таємних документів.
Як було зазначено вище, за результатом службового розслідування проведеного Золочівської РДА, згідно висновку комісії від 38 ДСК від 29.12.2020р. відповідні таємні документи та зошити були знайдені, вказані обставини не заперечуються та наводяться самим позивачем.
Колегія судів зазначає, що судом першої інстанції було вірно вказано, що  загроза витоку та безпосередня втрата таємних документів не є тотожними поняттями, загрози витоку таємної інформації, це задокументовані обставини порушення вимог режиму секретності в яких наявні окремі ознаки правопорушення, в даному випадку ст. 329 КК України, які потребують підтвердження або спростування під час проведення службового розслідування.
Разом з цим, загроза витоку як підстава для проведення службового розслідування є самостійним порушенням вимог режиму секретності, а саме встановленого порядку підготовки, обліку та зберігання таємних документів, що визначений Порядком № 939. В даному випадку саме зберігання таємних документів внаслідок чого вони не були своєчасно надані для перевірки їх наявності.
Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що  загроза витоку таємної інформації була підтверджена безпосередньо головою Золочівської РДА.
Таким чином,  твердження позивача про протиправність висновків комісії щодо встановлених загроз витоку, яка обґрунтована відсутністю розпочатого кримінального провадження за статтею 329 Кримінального кодексу України (втрата документів, що містять державну таємницю) є безпідставними.
Крім того, твердження позивача щодо протиправності дій членів комісії стосовно перешкоджанню проведення службової перевірки, а саме: заборони у доступі до опечатаного сейфу шляхом надання усних вказівок, також є необґрунтованими, оскільки позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів вказаного вище факту.
Однак, як було встановлено судом, комісією встановлені та належним чином задокументовані та відображені у актах огляду та акті комплексної перевірки стану охорони державної таємниці від 13.08.2020р. № 70/26 - 6754 дек порушення вимог режиму секретності та наявності загроз витоку секретності (а.с.137-139).
Тобто, внаслідок неналежного виконання функціональних обов`язків позивачем, як особою яка зобов`язана виконувати функції покладенні  на РСО, були допущені порушення вимог режиму секретності, що призвели до створення загроз витоку таємної інформації. Крім того, позивачем були допущенні і порушення зобов`язання щодо неухильного виконання вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці, що визначені ст. 28 Закону України "Про державну таємницю", які позивач взяв на себе під час оформлення допуску до державної таємниці .
Так статтею 28 Закону України "Про державну таємницю" встановлено, що громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний: не допускати розголошення будь-яким способом державної таємниці, яка йому довірена або стала відомою у зв`язку з виконанням службових обов`язків; не брати участі в діяльності політичних партій та громадських організацій, діяльність яких заборонена в порядку, встановленому законом; не сприяти іноземним державам, іноземним організаціям чи їх представникам, а також окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України; виконувати вимоги режиму секретності; повідомляти посадових осіб, які надали йому допуск до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також про свій виїзд з України; додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.
Таким чином, неналежне виконання обов`язків з організації режиму секретності покладених на РСО та порушення зобов`язання взятого громадянином у зв`язку з допуском до держаної таємниці є взаємозалежним і свідчать про порушення громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці. 
Частини 5, 7, 8, 9 ст. 26 Закону України «Про державну таємницю» зазначають, що скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.
Частиною 2 статті 23 Закону України "Про державну таємницю" встановлено, що допуск до державної таємниці не надається в разі невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.
Тобто, судом першої інстанції вірно визначені підстави для скасування допуску до державної таємниці, а саме: порушення вимог режиму секретності, невиконання обов`язків щодо збереження державної таємниці та невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці.
Крім того, порядок застосування вказаних приписів судом першої інстанції відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені в постановах від 23.12.2020р. по справі № 420/7243/19, від 23 квітня 2020 року у справі № 814/2850/17 згідно яких невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо збереження державної таємниці повинно мати наслідки, у першу чергу, вирішення питання про скасування особі, яка допустила такі дії чи бездіяльність, раніше наданого допуску до державної таємниці, та лише в другу чергу в залежності від тяжкості вчиненого - вирішення питання щодо притягнення до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності зазначеної особи.
При цьому, вимогами статті 242 КАС України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, судом першої інстанції за результатом дослідження наданих актів обстеження, що відображають виявлені порушення вимог секретності та засвідчені головою Золочівської РДА Т. Гамбарашвілі прийнято законне рішення, що відповідає висновкам Верховного Суду та вимогам щодо обов`язковості їх застосування.
Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2           статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Колегія суддів, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів зазначає  про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.   
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 року по справі № 520/1733/21  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов   	
Повний текст постанови складено  04.10.2021 року