УХВАЛА

22 листопада 2021 року 
Київ
справа №440/147/20
адміністративне провадження №К/9901/41660/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі №440/147/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області,     Головного управління Національної поліції  в Полтавської області,  третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області  про  визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, в якому, з урахуванням уточнення вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 20 листопада 2019 року № 715 о/с в частині звільнення з посади ОСОБА_1 , лейтенанта міліції - дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Полтавській області за пунктом 1   статті 40 Кодексу законів про працю України; 

- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області працевлаштувати, з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 13    статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",       ОСОБА_1 на рівнозначну або вищу посаду з 21 листопада 2019 року;

- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до  наказу Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року №260,   з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №806/1914/17, з    21  листопада 2019 року до дня працевлаштування;

- стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі: 4  000  000 (чотири мільйони) гривень;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі: 1  500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити дії - в частині вимог стосовно стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі: 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 20 листопада 2019 року № 715 о/с в частині звільнення з посади ОСОБА_1 , лейтенанта міліції - дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області за пунктом 1      статті 40 Кодексу законів про працю України;

- визнано ОСОБА_1 таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України      (скорочення штатів);

- зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області запропонувати ОСОБА_1 вакантні посади в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, з урахуванням висновків суду;

- зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 листопада 2019 року до 26 січня 2021 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту у розмірі: 90,00 (дев`яносто) гривень.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями в частині задоволення позовних вимог, Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 10 листопада 2021 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі №440/147/20 в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Також скаржник просить поновити строк касаційного оскарження.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону Верховний Суд вважає за потрібне залишити її без руху.

Згідно статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду прийнята 29 червня 2021 року, повний текст цього рішення складений 5 липня 2021 року. Разом з тим, касаційна скарга була направлена на адресу Верховного Суду 10 листопада 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Скаржник, як на підставу для поновлення цього процесуального строку вказує, що рішення суду апеляційної інстанції на його адресу не надсилалось, а копію оскаржуваного судового рішення ним було отримано 11 жовтня 2021 року в приміщенні суду першої інстанції. В підтвердження зазначеного надає копію постанови суду апеляційної інстанції з внутрішнім штампом про його отримання разом із копією 11 тому журналу обліку вхідних документів  ВР СДЗ УМВС в Полтавській області.

Однак ці докази свідчать лише про реєстрацію оскаржуваної постанови Другого апеляційного адміністративного суду скаржником  і аж ніяк не підтверджують дату фактичного його отримання Ліквідаційною комісією Управління МВС України в Полтавській області або ненадсилання її скаржнику. Із долученої до касаційної скарги копії постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року, а саме його останньої сторінки, неможливо чітко встановити дату завірення такого судового рішення провідним спеціалістом суду першої інстанції, через неповноту її відображення (під час копіювання постанови скаржником частина проставленої дати не відобразилась).

Жодних інших належних і допустимих доказів на підтвердження отримання оскаржуваного судового рішення апеляційного суду 11 жовтня 2021 року скаржник не надав. 

Разом з тим, частиною п`ятою статті 251 КАС України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Приписи частини другої статті 329 КАС України передбачають, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Тобто, для поновлення такого процесуального строку, Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області  має надати Суду докази саме вручення/невручення оскаржуваного судового рішення, а не його реєстрації скаржником. 

Крім того, як вбачається із Єдиного державного реєстру, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року була оприлюднена у цьому реєстрі 7 липня 2021 року, а відтак, у скаржника було достатньо часу для своєчасного звернення до Суду з касаційною скаргою в межах встановленого статтею 330 КАС України строку. 

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень у касаційному порядку в строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин. Тобто, скаржник повинен надати Верховному Суду докази звернення до суду першої/апеляційної інстанції для первісного отримання копії оскаржуваного судового рішення (у зв`язку із ненадсиланням відповідної копії на його адресу) разом із відміткою суду про дату його вручення скаржнику (копію конверта із відповідного суду з відповідним штрих-кодовим ідентифікатором або копію розписки про його отримання).

За таких обставин, Верховний Суд вважає неповажними наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження та пропонує надати Ліквідаційній комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області клопотання про поновлення строку звернення до суду, де зазначити інші поважні підстави пропуску строку з наданням відповідних доказів на їх підтвердження.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. 

Водночас, під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що в матеріалах касаційної скарги відсутній документ в підтвердження сплати судового збору.

Так, згідно з частиною четвертою статті 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 цього Закону ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, зокрема, фізичною особою встановлена на рівні 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 цього Закону передбачено, що ставка судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру фізичною особою встановлена на рівні 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 1 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив: 2 102 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України "Про судовий збір", якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, позов у цій справі заявлено у 2020 році фізичною особою вимоги якої були задоволені судами попередніх інстанцій щодо однієї майнової вимоги і двох вимог немайнового характеру.

Відтак, скаржнику необхідно сплатити судовий збір за одну позовну вимогу майнового характеру - 1681,60 грн (0,4*2102*200%) і дві вимоги немайнового характеру - 3363,2 грн (840,8*200%*2) загальною сумою: 5044,8 грн. 

Реквізити для сплати судового збору:

УК у Печерському районі/Печерський район/22030102;

код отримувача ЄДРПОУ: 37993783;

банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007;

код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)".

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього кодексу.

Отже, касаційна скарга подана після закінчення строку на касаційне оскарження і не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому відповідно до частини другої статті 332 КАС України суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для усунення недоліків, а саме надання: 1) клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, де вказати інші підстави пропуску строку з наданням відповідних доказів їх поважності; 2) документа про сплату судового збору.

Керуючись статтями 169, 248, 328, 330, 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку Ліквідаційною комісією Управління МВС України в Полтавській області на касаційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі №440/147/20.

Касаційну скаргу  Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі №440/147/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області,   Головного управління Національної поліції   в Полтавської області,   третя особа   - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області   про   визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Надати особі, яка подала касаційну скаргу, строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали (в частині подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження) в установлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду