ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/4262/20 пров. № А/857/12639/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Матковської З.М.
при секретарі судового засідання:                              Пославському Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року (суддя Потабенко В.А., ухвалене в м. Львові, повний текст складено 28.12.2020) у справі № 380/4262/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради   про визнання протиправною та скасування ухвали, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-  

                                                       ВСТАНОВИВ:

02.06.2020   ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Львівської міської ради, та просила визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №953 від 15.09.2016 “Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні земельної ділянки у 6-му Заозерному провулку”; визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради, що полягає в ухиленні від повторного розгляду клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні земельної ділянки у 6-му Заозерному провулку; зобов`язати Львівську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти ухвалу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0500 га кадастровий номер 4610137500:05:004:0348 у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування житлового будинку, так як для його прийняття виконано всі умови, визначені законом і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд – на перше заплановане засідання ради після набрання законної сили рішенням суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради №953 від 15.09.2016 “Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні земельної ділянки у 6-му Заозерному провулку”; зобов`язано Львівську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти ухвалу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0500 га кадастровий номер 4610137500:05:004:0348 у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування житлового будинку. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач- Львівська міська рада, яка у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Зокрема, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що ухвала Львівської міської ради від 19.03.2015 року N»4452 «Про погодження гр. ОСОБА_1 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 6-му Заозерному провулку» вичерпала свою дію фактом її виконання, а саме розробленням технічної документації із землеустрою та наданням вмотивованої відмови у затвердженні такої документації шляхом прийняття ухвали Львівської міської ради від 15.09.2016 року № 953 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні земельної ділянки у 6-му заозерному провулку». Також зазначає, що оскільки ухвала Львівської міської ради від 15.09.2016 року № 953 містить посилання на закони та обставини, якими викликана необхідність їх прийняття, ухвала була підготовлена у відповідності до Інструкції про порядок документообігу проектів ухвал Львівської міської ради, яка затверджена ухвалою Львівської міської ради від 27.12.2007 року № 1419 та Регламенту, який затверджений ухвалою Львівської міської ради від 17.03.2016 року № 260. Окрім цього зазначає, що суд першої інстанції перебрав на себе дискреційні повноваження апелянта, оскільки зобов`язав відповідача прийняти ухвалу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0500 га кадастровий номер 4610137500:05:004:0348 у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування житлового будинку.
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити.
Позивач у клопотанні наданому суду просить розгляд справи проводити за його та його представника відсутності.
Протокольною ухвалою суду 30.09.2021 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ухвалою 20 сесії 6-го скликання Львівської міської ради від 19.03.2015 №4452 “Про погодження гр. ОСОБА_1 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у 6-му Заозерному провулку” ОСОБА_1  було погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0500 га у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування. На підставі вказаної ухвали та договору про надання послуг ОСОБА_1 замовила у КП “Картограф” проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який було погоджено в порядку встановленому чинним на дату погодження законодавством.
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 0,0500 га 17.09.2015 була зареєстрована в Державному земельному кадастрі, присвоєно кадастровий номер 4610137500:05:004:0348, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 13.04.2018 №НВ- 4606841702018.
В подальшому як вірно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зверталася до Львівської міської ради з клопотанням про затвердження вказаного проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки, та у відповідь на вказане клопотання, на адресу позивача надійшов лист Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради від16.06.2016 №2403-3 вих.273, в якому зазначалося про те, що проект ухвали “Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у 6-му Заозерному провулку” було відхилено, у зв`язку з ненабранням необхідної більшості голосів на підтримку.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки на адресу ОСОБА_1 не надходило жодних рішень відповідача про відмову в затвердженні проекту землеустрою, ОСОБА_1 повторно звернулася до Львівської міської ради із клопотанням про затвердження проекту землеустрою в листопаді 2019 року, та у відповідь на вказане звернення отримала листа від 21.11.2019 №2403-5109, в якому зазначалося, що міською радою прийнято ухвалу №953 від 15.09.2016 “Про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні земельної ділянки у 6- му Заозерному провулку”.
Вважаючи вказану ухвалу такою, що порушує її право на безкоштовне отримання у власність земельної ділянки, позивач звернулася в суд з даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 116 Земельного Кодексу України (тут і далі на час розгляду справи в суді першої інстанції) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч.ч. 6, 7, 8 ст. 118 ЗК України громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186 – 1 ЗК України.
Статтею 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої на території земель історико-культурного призначення, пам`яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цієї частини, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, відповідним структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. ч. 9 – 11 ст. 118 ЗК України).
Відтак враховуючи наведені норми законодавства, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст. 1861 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст. 1861 ЗК України, норми ст.118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись на етапі погодження такого проекту.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що передумовою для прийняття органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є наявність погодженого визначеними ст. 1861 ЗК України органами проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки у власність. При цьому орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування до повноважень якого належать питання передачі земельних ділянок державної або комунальної власності у власність на стадії затвердження проекту землеустрою не наділений дискреційними повноваженнями, оскільки єдиною підставою для відмови затвердити такий проект є відсутність погоджень органів, визначених   статтею 186-1 Земельного Кодексу України.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем виконано вищевказані вимоги ЗК України, а саме у встановленому законом порядку отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, за його замовленням виготовлено проект землеустрою, який погоджено відповідно до вимог ст. 186 ЗК України та подано необхідні документи до Львівської міської ради разом із клопотанням про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність.
А відтак, підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою “Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у 6-му Заозерному провулку” та передачі ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0500 га у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування у відповідача, не було. 
Окрім цоьго, жодних зауважень до розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під час його погодження не виникало.
Крім того, судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що оскаржувана ухвала Львівської міської ради №953 від 15.09.2016 “Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні земельної ділянки у 6-му Заозерному провулку”, не містить жодного обґрунтування причин відмови.
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Львівська міська рада протиправно відмовила ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою, оскільки відповідач відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України зобов`язаний затвердити погоджений в законному порядку проект землеустрою, а відтак позовна вимога в частині визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради №953 від 15.09.2016 “Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні земельної ділянки у 6-му Заозерному провулку”, вірно задоволена судом першої інстанції.
Що стосується посилання апелянта на те, що суд першої інстанції перебрав на себе дискреційні повноваження апелянта, оскільки зобов`язав відповідача прийняти ухвалу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0500 га кадастровий номер 4610137500:05:004:0348 у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування житлового будинку, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що на законодавчому рівні поняття “дискреційні повноваження” суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Разом з тим, повноваження державних органів не є дискреційними в тому випадку, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №825/602/17).
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
В матеріалах справи відсутні та апелянтом не надано докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду про те, що викладені у оскаржуваному рішенні відповідача мотиви не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а відтак дане посилання про втручання в дискреційні повноваження відповідача колегія суддів відхиляє. Відтак суд першої інстанції вірно зазначив, що в цьому випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов`язання Львівської міської ради затвердити проект землеустрою та надати земельну ділянку у власність позивачу, так як подання позивачем на затвердження розробленого та погодженого у встановленому законом порядку проекту землеустрою не передбачало можливості прийняття відповідачем будь - якого іншого рішення, оскільки на стадії затвердження проектів землеустрою відповідач вправі був відмовити в їх затвердженні лише з єдиної підстави - за відсутності відповідних погоджень.
Щодо посилання апелянта на пропуск позивачем строку  звернення до суду то колегія суддів зазначає, що позивач при обґрунтуванні поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом зазначила, що про оскаржуване рішення відповідача дізналася лише із листа Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.11.2019 №2403-5109. До того жодних листів або рішень, які б стосувались розгляду звернення ОСОБА_1 від 18.09.2015 на її адресу не надходило та такі в матеріалах справи відсутні, а відтак судом першої інстанції підставно поновлено строк звернення до суду з позовом.
Враховуючи все викладене вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позову.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 380/4262/20 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	З. М. Матковська  	
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Глушка І.В. в період з 26.10.2021 по 03.11.2021 включно, повний текст постанови складений 04.11.2021р.