ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 140/16181/20 пров. № А/857/12098/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року (головуючий суддя: Лозовський О.А., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
встановив:
ОСОБА_1 , 20.11.2020, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Львівської митниці ДФС на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Обґрунтовує позов тим, що 08.09.2020 Волинським окружним адміністративним судом у справі № 140/6353/20 винесено рішення визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці Державної фіскальної служби України від 17.04.2020 № 221-0 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника митного поста начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Рава Руська» Львівської митниці Державної фіскальної служби. Тобто, цим судовим рішенням було встановлено факт незаконності звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, а відтак в даній ситуації мас місце вимушеним прогул. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника митного поста начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Рава Руська» Львівської митниці Державної фіскальної служби України підлягало до негайного виконання, з огляду на що ОСОБА_1 01.10.2020 було поновлено на посаді.
Вважає, що відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
Рішенням  Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з Львівської митниці ДФС України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 56027,85 грн. 
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилася Галицька митниця Держмитслужби та оскаржила в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні цих позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що оскільки під час розгляду справи № 140/6353/20 позивачем не було заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підстав для задоволення такої вимоги в окрему провадженні не має.
Позивач, 17.09.2021 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у квітні 2020 року звернувся у Волинський окружний адміністративний суд із позовом до Львівської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування наказу від 14.04.2020 № 221-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлення на посаді заступника начальника митного поста – начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС; переведення у Галицьку митницю Держмитслужби на посаду, рівнозначну посаді заступника начальника митного поста -  начальника відділу митного оформлення №5 митного поста «Рава-Руська» Галицької митниці Держмитслужби.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі № 140/6353/20 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці Державної фіскальної служби України від 17.04.2020 № 221-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника митного поста – начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Рава Руська» Львівської митниці Державної фіскальної служби України з 23.04.2020. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника митного поста – начальника відділу митного оформлення №5 митного поста «Рава Руська» Львівської митниці Державної фіскальної служби України підлягає до негайного виконання.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі № 140/6353/20 апеляційні скарги Львівської митниці ДФС та Галицької митниці Держмитслужби залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі №140/6353/20 – без змін. 
Відтак рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі № 140/6353/20 набрало законної сили 26.01.2021.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 56 027,85 грн (93 робочих дні х 602,45 грн середньоденна заробітна плата).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за загальним правилом обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.
Відповідно до пункту 2 цього Порядку, обчислення  середньої  заробітної  плати  для оплати часу відпусток  або  для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться  виходячи  з  виплат за останні 12 календарних місяців роботи,   що   передують  місяцю  надання  відпустки  або  виплати компенсації за невикористані відпустки. 
Працівникові,  який  пропрацював на підприємстві, в установі, організації  чи  у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які  в  межах  трудових  відносин  використовують  працю  найманих працівників,  менше  року,  середня  заробітна  плата обчислюється виходячи  з  виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається  відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.  Якщо  працівника  прийнято  (оформлено) на роботу не з першого  числа  місяця,  проте  дата  прийняття на роботу є першим робочим  днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. 
У  всіх  інших  випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи  з  виплат  за  останні два календарні місяці роботи, що передують  місяцю,  в  якому  відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Згідно з абз. 3 п. 3 Порядку № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказ Львівської митниці Державної фіскальної служби України від 17.04.2020 № 221-о «Про звільнення ОСОБА_1 », був предметом судового розгляду у справі №140/6353/20.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі № 140/6353/20, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці Державної фіскальної служби України від 17.04.2020 № 221-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника митного поста – начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Рава Руська» Львівської митниці Державної фіскальної служби України з 23.04.2020. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника митного поста – начальника відділу митного оформлення №5 митного поста «Рава Руська» Львівської митниці Державної фіскальної служби України підлягає до негайного виконання.
На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі № 140/6353/20, яке набрало законної сили 26.01.2021, Львівською митницею ДФС України видано наказ № 292-о від 01.10.2020 «По особовому складу», яким скасовано наказ № 221-о від 17.04.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » та п. 2 поновлено ОСОБА_1 з 23.04.2020 на посаді заступника начальника митного поста – начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у адміністративній справі № 140/6353/20 не вирішувалось. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із позовом, щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до довідки Львівської митниці ДФС від 03.12.2020 № 13-70-05/38-416, позивачу нарахована заробітна плата за лютий 2020 року – 12 350,20 грн, березень 2020 року - 8 785,72 грн, всього – 21 085,72 грн, фактична кількість відпрацьованих робочих днів - 41; середньоденна заробітна плата 602,45 грн, середньомісячна заробітна плата складає 12350,21 грн. Період вимушеного прогулу з 23.04.2020 (наступний день після звільнення) до 07.09.2020 (дата ухвалення рішення суду в цій справі) становить 93 робочих дні.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 56027,85 грн (93 робочих дні х 602,45 грн середньоденна заробітна плата).
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути з Львівської митниці ДФС України середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 56027,85 грн.
Щодо покликання апелянта, що оскільки під час розгляду справи № 140/6353/20 позивачем не було заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підстав для задоволення такої вимоги в окрему провадженні не має, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. Оскільки, нормативно-правовими актами, якими врегульовано спірні правовідносини, не передбачено жодних застережень щодо звернення до суду з окремими позовами стосовно поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Таким чином, апеляційна скарга Галицької митниці Держмитслужби не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі № 140/16181/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш