КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 753/7900/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13335/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
24 листопада 2021 року                                                                                               м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                 
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Кулікової С.В., Музичко С.Г.,                                                                                                                                                            
                                         при секретарі      Кузьмич Р.Р.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В.,-      
 
   встановив:
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.
Просила: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 444 282 грн 80 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 25 000 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 лютого 2018 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в борг 453 446 грн 94 коп., які зобов`язалася повернути до 19 травня 2018 року.
Крім того, між позивачем та ОСОБА_3 25 лютого 2018 року укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язується частково сплатити кредитору суму заборгованості у розмірі 25 000 грн.
Станом на дату звернення до суду з позовом заборгованість відповідачів не погашена.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 453 446 грн 94 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 25 000 грн 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 900 грн 00 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що доводи апеляційної скарги необґрунтовані.
У судовому засіданні представник ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримала.
Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.
ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позову.
Проте повністю погодитись з висновками суду не можна.
Встановлено, що 19 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики.
Згідно п. 1 договору позичальник до підписання цього договору отримала від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 453 446 грн 94 коп., що на день укладення цього договору відповідає еквівалентові суми 16 800 дол. США за курсом Національного банку України.
Пунктом 2.2. договору передбачено, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 19 квітня 2018 року.
Договір позики посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 219.
19 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору позики від 19 лютого 2018 року, яким сторони зокрема змінили п. 2.2., та визначили, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 19 травня 2018 року.
25 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором у випадку невиконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань, частково сплатити кредитору суму заборгованості боржника в розмірі 25 000 грн.  
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що відповідачі свої зобов`язання не виконали, не погасили існуючі заборгованості, чим порушують права та законні інтереси позивача.
Відповідно  до  ст. 1046 ЦК  України  за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).
Матеріали справи містять договір позики, підписаний сторонами та посвідчений нотаріусом.
Пунктом 1 договору позики визначено, що грошові кошти у розмірі 453 446 грн 94 коп. отримані позичальником до підписання договору.
Договір позики від 19 лютого 2018 року, за реєстровим № 219, не визнаний судом недійсним.
Договором поруки від 25 лютого 2020 року сторони визначили, що поручитель зобов`язується частково сплатити кредитору суму заборгованості боржника.
Договір поруки від 25 лютого 2020 року не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів на підтвердження повернення суми боргу відповідачами не надано.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідачів.
Проте, стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 453 446 грн 94 коп. суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки у позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 444 282 грн 80 коп.
Згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості слід змінити, зменшивши розмір заборгованості з 453 446 грн 94 коп. до 444 282 грн 80 коп.
Крім того, судом першої інстанції неправильно розподілені судові витрати, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про розподіл судових витрат.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано клопотання про відкладення розгляду справи та не надано належної оцінки доданим доказам про поважність неявки, колегія суддів не приймає, оскільки судом першої інстанції було розглянуто подане клопотання та надано оцінку, яка викладена в рішенні суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт передачі коштів за договором позики, колегія суддів відхиляє, оскільки факт передачі грошових коштів підтверджується пунктом 1 договору позики, в якому чітко вказано, що кошти отримані позичальником до підписання договору.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що договір поруки укладено 25 лютого 2020 року, тобто після спливу виконання основного зобов`язання, колегія суддів оцінює критично, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості слід змінити, зменшивши її з 453 446 грн 94 коп. до 444 282 грн 80 коп.
В порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 4 448 грн 29 коп. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 250 грн 00 коп.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-       
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості змінити, зменшивши її з 453 446 грн 94 коп. до 444 282 грн 80 коп.
Рішення в частині стягнення судового збору скасувати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 448 грн 29 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 250 грн 00 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2021 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                                              Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                               С.В. Кулікова

 
 
                                                                                                                                                                                         С.Г. Музичко