ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3000/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Строяновської О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, вимоги та податкових повідомлень - рішень, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року, -
У С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправними та скасування рішень, вимоги та податкових повідомлень - рішень, якими визначено грошове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, військовому збору, штрафним санкціям та єдиному внеску. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що всі витрати підтверджені належним чином, а висновки контролюючим органом про допущені порушення зроблені без врахування первинних документів, поданих до перевірки та заперечень до акта. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає ті самі доводи, які були викладені у відзиві на позов та дублюють акт перевірки. Акцентує увагу, що місцевим судом не враховано акт про ненадання документів від 30 жовтня 2019 року, яким підтверджується відсутність під час перевірки документів, які б спростовували виявлені порушення.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
На виконання ухвали суду позивачем подано письмові пояснення, в яких зазначено про безпідставне неврахування контролюючим органом документів, поданих до заперечень на акт перевірки, які спростовують викладені в ньому висновки. 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині, з таких підстав.
Судом установлено, що в період з 24 по 30 жовтня 2019 року ГУ ДПС у Київській області провело документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за періоді з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, за результатами якої 06 листопада 2019 року складено акт.
Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог:
- пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2    статті    177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові        зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, що підлягають сплаті до бюджету в загальній сумі 255977,25 грн, в тому числі по періодах: за 2016 рік - 51627,93 грн; за 2017 рік - 109032,1 грн та за 2018 рік - 95317,31 грн;
- підпункту 168.4.5 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України, що мало наслідком несплату податку на доходи фізичних осіб утриманого із доходу найманих працівників в сумі 37831,70 грн;
-    пункту 44.3 статті 44, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за №1686/24218, в частині не надання до перевірки Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність;
- пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за №111/26556 та підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в частині неподання податкових розрахунків за період з II кварталу по ІV квартал 2016, сум доходу нарахованого на користь фізичних осіб;
- пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та пункту 2 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року №435, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за №460/26905, в частині неподання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік (додаток №5) та за жовтень 2016 року, січень 2017 року, травень 2017 року (додаток №4);
- пункту 1 частини 1 статті 7, частин 5 та 8 статті 8, частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 3146,00 грн;
- пункту 2 частини 1 статті 7, статті 8, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині заниження доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 1439795,88 грн (з урахуванням максимальної величина бази нарахування єдиного внеску в сумі 1293162,49 грн, в тому числі за 2016 рік в розмірі - 304521,83 грн, за 2017 в розмірі - 459100,00 грн та за 2018 рік в розмірі - 529540,66 грн), що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 284495,68 грн;
- статті    9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»,    в результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування (ЄСВ), що підлягає сплаті і до бюджету в загальній сумі 92651,61 грн;
- пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з військового збору, що підлягають сплаті до бюджету в загальній сумі 21331,44 грн., в т.ч. за 2016 рік - 4302,33 грн, за 2017 рік - 9086,00 грн та за 2018 рік - 7943,11 грн;
- статті 223 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасне подання податкових декларацій акцизного податку за період січень, травень, серпень, жовтень 2017 року та листопад 2018 року по Бородянській ДПІ ГУ ДПС у Київській області;
- підпункту 214.1.4 пункту 214.1 статті 214, підпункту 215.3.10 пункту 215.3 статті 215, пункту 217.1 статті 217 Податкового кодексу України, в частині заниження вартості підакцизних товарів, що реалізовані у роздрібній торгівельній мережі, в том числі у мережі громадського харчування на загальну суму 32968,75 грн, в т.ч. за 2017 рік - 20144,00 грн. та за 2018 рік - 12824,75 грн, що призвело до заниження акцизного податку на загальну суму 1569,91 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 959,23 грн та за 2018 рік в сумі 610,68 грн.
21 листопада 2019 року позивач подала заперечення на акт перевірки із копіями документів на їх обґрунтування.
На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом 05 грудня 2019 року прийняті наступні рішення:
податкове повідомлення - рішення № 0004463304, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на 319971,57 грн, з яких основний платіж - 255977,25 грн та штрафні санкції 63994,32 грн.;
податкове повідомлення - рішення № 0004473304, відповідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 26664,30 грн, з яких основний платіж - 21331,44 грн та 5332,86 грн        штрафні санкції;
податкове повідомлення - рішення № 0004533304, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 510 грн за порушення вимог пункті 44.3 статті 44, пункту    177.10    статті    177 Податкового кодексу України;
податкове повідомлення - рішення №0004573304, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 850,00 грн на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України;
вимогу №Ф-0004483304 про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску у розмірі 284495,68 грн.;
рішення №0004513304 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 51948,73 грн за донарахування контролюючим органом своєчасно не нарахованого платником ЄСВ;
рішення №0004553304 та  №0004543304 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн та 510,00 грн, відповідно за не подання звітності з ЄСВ;
вимогу №Ф-0004503304 про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску у розмірі 3146,00 грн.;
рішення №0004493304 про нарахування штрафу у розмірі 521,40 грн за донарахування контролюючим органом своєчасно не нарахованого платником ЄСВ.
Не погоджуючись з правомірністю цих рішень, ФОП ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до суду.
Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують понесені нею витрати, при тому, що в акті перевірки не наведено, які саме витрати та доходи віднесені позивачем до їх складу, за результатами яких видів господарських операцій, за якою подією, на підставі яких первинних документів. Також позивачем надано докази на підтвердження проведення нарахування та сплати ЄСВ в сумі 3146,00 грн на момент складення вимоги та рішення про застування штрафу, а також подання податкових декларацій з акцизного податку та сплати визначених у них зобов`язань.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходити до наступного.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюються    положеннями статті 177 Податкового кодексу України, у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України).
Згідно з пунктом 177.2 цієї правової норми об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом    177.4 статті 177 ПК України визначено перелік витрат на які зменшується загальний оподатковуваний доход для визначення об`єкту оподаткування.
Водночас згідно з підпунктом    177.4.5 цього пункту не включаються до складу витрат підприємця документально не підтверджені витрати.
Згідно з пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ    ПК України    тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом    162.1 статті 162 цього    Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені    статтею 163.
Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI з наступними змінами та доповненнями у реакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2464-VI).
Згідно з визначенням, закріпленим у пункті 2 частини 1 статті 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами    статті 2 Закону України №2464-VI    його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку ЄСВ. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку ЄСВ; платники ЄСВ; порядок нарахування, обчислення та сплати ЄСВ; розмір ЄСВ; орган, що здійснює збір та веде облік ЄСВ, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку ЄСВ.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 України №2464-VI    платниками ЄСВ є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України №2464-VI    платник ЄСВ зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати внесок.
Пунктом 2 цієї частини закріплено, що базою нарахування ЄСВ є сума доходу, отримана від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 6 частини 1 статті 1 Закону України №2464-VI,    недоїмкою є сума ЄСВ, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
За змістом частини 3 статті    9    та частини 11 статті    25 Закону України №2464-VI    у разі донарахування контролюючим органом за результатом перевірки своєчасно не нарахованого платником ЄСВ застосовуються відповідні штрафні санкції.
Відповідно до частини 4 статті 25 Закону України №2464-VI    орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам ЄСВ, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що базою нарахування єдиного внеску, податку на доходи фізичних осіб        та військового збору, є чистий оподатковуваний дохід платника.
На підтвердження дотримання наведених положень Податкового кодексу України та Закону України №2464-VI    позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують правильність визначення нею витрат, які підлягають врахуванню під час розрахунку суми оподатковуваного доходу.
Зазначені документи були надані відповідачу під час перевірки, а також разом із запереченнями на акт перевірки.
Посилання відповідача на акт ненадання документів від 30 жовтня 2019 року колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такий не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій.
Додатково суд акцентує увагу, що акт перевірки не містить інформації про те, які саме витрати визнані контролюючим органом як такі, що не підтверджені позивачем, що виключає можливість перевірити правильність зроблених відповідачем висновків.
Наведене свідчить про помилковість висновків відповідача про наявність підстав для збільшення грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збора та єдиного внеска.
Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для збільшення грошового зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 3146,00 грн., оскільки на момент винесення відповідних вимог та рішення про застосування штрафних санкцій така сума була сплачена позивачем. Тобто виявлене відповідачем порушення усунуто платником до прийняття вимоги та рішення.
Як установлено судом та не спростовано відповідачем у апеляційній скарзі та письмових поясненнях, наданих на вимогу апеляційного суду, декларації акцизного податку подані позивачем до податкового органу, що підтверджується вхідними штемпелями на таких деклараціях.
Жодних розрахунків сум грошових зобов`язань з акцизного податку акт перевірки не містить. Так само не містить відповідних розрахунків і пояснень на обґрунтування правильності визначення сум акцизного податку ані відзив на позов, ані апеляційна скарга.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що підстави для  збільшення суми грошового зобов`язання з акцизного податку та застосування штрафних санкцій відсутні.
Однак колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого суду щодо наявності підстав для визнання протиправними та скасування рішень №0004553304 та  №0004543304 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн та 510,00 грн, відповідно за не подання звітності з ЄСВ.
Як убачається зі змісту акта перевірки, контролюючим органом встановлено неподання звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік (додаток №5) та за жовтень 2016 року, січень 2017 року, травень 2017 року (додаток №4).
Допущення зазначеного порушення позивачем жодними доказами не спростовано.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позов в частині визнання протиправними та скасування рішень №0004553304 та  №0004543304 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн та 510,00 грн відповідно, не може бути задоволено.
Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України    підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частинами 3 та 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, позивачу підлягає поверненню 5749,20 грн судового збора за подання позову за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосував норми матеріального права, що зумовило неправильне вирішення справи в частині. 
Керуючись статтями 33, 34, 134, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року скасувати в частині задоволення позову про визнання протиправними та скасування рішень №0004553304 та  №0004543304 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн та 510,00 грн, відповідно. У задоволенні позову Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в цій частині відмовити.
Абзац дванадцятий рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року викласти в наступній редакції: «Стягнути з Головного управління Державної податкової служби в Київській області (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5-а; код ЄДРПОУ 44096796) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5749 (п`ять тисяч сімсот сорок дев`ять) грн 20 коп.
У решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька