КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/12473/2021                                         

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
           07 жовтня 2021 року                                                                  м. Київ
                                                                                                                 Справа № 754/3460/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року, постановлену у складі судді Сенюти В.О., про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному нерухомому майні та визнання права власності на частку нерухомого майна,
 
встановив:
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 рокупозов  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному нерухомому майні та визнання права власності на частку нерухомого майна задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_3 на 17,37% частини квартири АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 17,37% частини квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язано виплатити ОСОБА_3 компенсацію вартості 17,37 % частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 158438, 72 грн., що внесені на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва 16 березня 2020 року (квитанція № 0.0.1649559046.1).
 
17 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про  роз`яснення рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено. 
Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про роз`яснення рішення, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої  інстанції норм процесуального та матеріального права. 
Вказує, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року № 754/3115/19 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна було задоволено, визнано право власності на 17,37% квартири. Тому позовні вимоги у цій справі в частині  визначення кількісного складу права власності ґрунтувались  на рішенні від 17 жовтня 2019 року. 06 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого округу КМР (КМДА) м. Київ із заявою про державну реєстрацію права власності  на квартиру АДРЕСА_1 .  Однак ОСОБА_1   було відмовлено, оскільки право власності кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в дробах. У зв`язку з чим ОСОБА_1 не зміг зареєструвати свої право власності.  Зазначає, що   заява про роз`яснення рішення не змінює суті ухваленого рішення, не звужує прав чи інтересів ОСОБА_3 у межах даного спору та не впливає на фактичні обставини. 
 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372  ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
 
З матеріалів справи вбачається, що у березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив  припинити право власності ОСОБА_3 на 17,37 % частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 17,37 % частини квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року позов задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_3 на 17,37% частини квартири АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 17,37% частини квартири АДРЕСА_1 . 
Вирішено питання щодо виплати ОСОБА_3 компенсації вартості 17,37 % частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 158438, 72 грн., що внесені на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва 16 березня 2020 року (квитанція № 0.0.1649559046.1). 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Звертаючись до суду з заявою про роз`яснення рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив роз`яснити резолютивну частину рішення від 05.03.2021 року, на яку саме частку квартири АДРЕСА_1 у дробовому еквіваленті було припинено право власності ОСОБА_3 , та на яку частку квартири АДРЕСА_1 у дробовому еквіваленті було визнано право власності за ОСОБА_1 .
Заяву обґрунтовував тим, що рішенням суду визнано право власності на частину квартири за ОСОБА_1 у відсотковому вирішенні, проте право власності кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається у дробах. Відповідно до роботи та ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, неможливо технічно проставити відсоткове значення. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.03.2021 року позовна заява задоволена, у резолютивній частині рішення викладено вирішення позовних вимог, у тому вигляді, як зазначено у прохальній частині позовної заяви, а тому суд дійшов висновку, що зміст резолютивної частини рішення суду є зрозумілим, а відтак у задоволенні заяви про роз`яснення рішення необхідно відмовити.
З таким висновком суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.
 
Згідно з ч.1, 2 ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
З пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що відповідно до статті 221 ЦПК (в редакції 2004 року) (аналогічні положення, крім неможливості роз`яснення ухвали суду, містяться і в ст. 271 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року) роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Відповідно до ухвали Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 667/7960/14-ц, зі змісту статті 271 ЦПК України вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. 
Касаційний цивільний суд вказав, що тлумачення статті 271 ЦПК України дозволяє стверджувати, що підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі. Якщо фактично ставиться питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
Відповідно до правового висновку  Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), «згідно з принципом «суд знає закони» неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм».
У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору . Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Аналогічна позиція, виловлена постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року
у справі № 310/1772/19 (провадження № 61-1648св21), постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року справа № 336/1137/19-ц (провадження № 61-6326св21).
Відповідно до висновку, викладеного  у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
 
Відповідно до  п. 3.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 р. за № 774/14041, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2;  1/3;  3/5  тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.
Отже, ухвалюючи рішення щодо розподілу часток об`єктів нерухомого майна, право кожного співвласника в спільній частковій власності необхідно визначати в простих правильних дробах. 
Проте, як вбачається з рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року про припинення права власності ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спірної кватири, суд визначив розмір частки у відсотковому співвідношенні (17,37%), а не в простих правильних дробах, що суперечить Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Рисак О.О. 13 травня 2021 року №58114091 ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки подані заявником документи, а саме рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.03.2021 року містить відомості про розмір частки у відсотковому вирішенні (17,37% частини квартири), проте право кожного співвласника в спільній частковій власності  визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5). Також відповідно до роботи та ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно неможливо технічно поставити знак « %.»   
З викладеного вбачається, що визначення у рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року розміру частки, на яку за ОСОБА_1 визнано право власностіу відсотковому співвідношенні (17,37%), ускладнює його реалізацію та позбавляє можливості його виконання, що відповідно до ч.1, 2 ст. 271 ЦПК України є підставою для його роз`яснення. 
При цьому, правильне переведення розміру частки з відсоткового співвідношення на дробове не призведе до зміни резолютивної частини рішення щодо розподілу часток об`єктів нерухомого майна, оскільки  визначенням співвідношення розміру такої частки у відсотках на розмір частки у правильних дробах  суть рішення не змінюється. 
Вирішуючи заяву про роз`яснення рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що визначення розміру частки у відсотковому співвідношенні (17,37%), ускладнює реалізацію рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року, не врахував, що правильне переведення розміру частки з відсоткового співвідношення на дробове не призведе до зміни резолютивної частини рішення щодо визначення частки об`єкта нерухомого майна та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення цієї заяви. 
Враховуючи вимоги ст. 271 ЦПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості роз`яснити рішення у даній справі, оскільки  рішення по суті спору приймалось судом першої інстанції. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись  ст.ст. 268, 367, 374-379, 381-384, 390  ЦПК  України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 ,  -  задовольнити частково. 
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 06 липня 2021 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 23 жовтня 2021 року.

                Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Махлай Л.Д.
                                                                                                         
                                                                                                         Немировська О.В.