ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6396/21 Справа № 171/1966/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 171/1966/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кудлюк Олександр Іванович, на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Чумак Т.А. у місті Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У   жовтні 2020   року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є потерпілим у кримінальному провадженні № 12013040410002425 від 02.12.2013 року стосовно ОСОБА_2 за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.286, ч.2 ст.185 КК України. 02.10.2020 року вказане кримінальне провадження закрито в зв`язку із звільненням обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, а поданий ним цивільний позов залишено без розгляду.
Вказує, що на момент скоєння злочину він та його пес офіційно працювали охоронцями у ПрАТ «Криворізьке рибоводне сільськогосподарське підприємство» по договору, а також працювали охоронцями у ДП «Придніпровська залізниця», де отримували заробітну плату.
       Крім того, у зв`язку зі злочинними діями ОСОБА_2 позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого 6 місяців лікувався з апаратом ОСОБА_3 та 3 місяці проходив реабілітаційний курс.        
Зазначає, що на лікування ним витрачено наступні кошти: придбання ліків в аптеках – 1817 грн.; придбання апарату ОСОБА_3 – 2500 грн.; застосування анестезії на операцію – 350 грн.; придбання операційної білизни – 250 грн.; поїздки в м. Кривий Ріг на перев`язку та утримання апарату Іллізарова 2 рази на місяць на протязі 6 місяців – 1200 грн. (200 грн.х6 міс.); втрата заробітної плати в зв`язку з хворобою та непрацездатністю на додатковій роботі – 12000 грн. за 9 місяців роботи; втрата заробітної плати собакою – 3150 грн. (350 грн.х9 міс.); втрата заробітної плати в зв`язку з хворобою та непрацездатністю на основній роботі – 25000 грн. за 9 місяців роботи; інші втрати в зв`язку з неможливістю виконувати роботу по домашньому господарству на протязі 9 місяців – 10000 грн., всього – 56000 грн.
Вказує, що злочинними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки він не міг, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, працювати та отримувати заробітну плату, не міг виконувати роботу по веденню домашнього господарства, був позбавлений можливості надати своїй сім`ї належне забезпечення, повноцінне харчування та лікування. Крім того, він переніс душевні страждання у зв`язку з фактом розбійного нападу на нього та неможливістю користуватися всіма благами та перевагами, які дає нормальне здоров`я, а не життя з переламаною ногою.
Просив суд: стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 56000 грн. та моральну шкоду в розмірі 250000 грн.
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 4952,74 грн., моральну шкоду в розмірі 100000 грн., всього в розмірі 104952,74 грн.
       У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кудлюк О.І., просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру компенсації моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., вважаючи, що розумним та справедливим буде визначення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. Зазначає, що позивачем не надано належних доказів на обгрунтування розміру моральної шкоди, а тривалий розгляд кримінальної справи був обумовлений саме діями потерпілого ОСОБА_1 , який не погоджувався з кваліфікацією дій ОСОБА_2 . При цьому, останній в перші дні досудового розслідування частково відшкодував шкоду потерпілому та пропонував свою допомогу у подальшому, однак позивач відмовлявся, мотивуючи свою відмову бажанням притягнути ОСОБА_2 до більш суворої відповідальності та наполягав на великих розмірах відшкодування матеріальної шкоди.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Зважаючи на те, що в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кудлюк О.І., просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру компенсації моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині вирішення по суті позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Кудлюка О.І., які. кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що, 02 липня 2011 року, приблизно о 02 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2101», р/н НОМЕР_1 , рухався про проїзній частині з грунтовим покриттям поблизу нагульного ставку №6 ПрАТ «Криворіжрибсільгосп», що розташований поблизу с. Михайлівка Апостолівського району Дніпропетровської області. Під час руху зі сторони с. Нива Трудова в напрямку с. Михайлівка Апостолівського району, водій ОСОБА_2 , не переконавшись в безпеці маневру, який виконує, змінив напрямок руху та виїхав за межу проїзної частини, а саме – на праве по ходу руху автомобіля узбіччя, де ненавмисно, з необережності, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , тим самим ОСОБА_2 грубо порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, в якому вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Невиконання вищезазначеного пункту Правил дорожнього руху України ОСОБА_2 призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішоходу ОСОБА_1 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому обох кісток лівої гомілки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. В діях ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією, яка розглядається.
Згідно ухвали Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року, постановленої у кримінальному провадженні № 12013040410002425 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.286 КК України, вказане кримінальне провадження закрито, у зв`язку із звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, на підставі ст.49 КК України.
Приймаючи рішення щодо звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, суд дійшов висновку про наявність події та складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.1 ст.286 КК України, та про вчинення вказаних кримінальних правопорушень ОСОБА_2 .
Вказаною ухвалою цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди залишено без розгляду.
На підставі договору № 70 від 15.03.2010 року про надання послуги з використання собаки, пов`язаної з охороною та супроводженням вантажу, ОСОБА_1 , як виконавець, зобов`язався надавати послуги ДП «Придніпровська залізниця» з несення служби у воєнізованій охороні з власною собакою по кличці «Гіт», ІНФОРМАЦІЯ_1 , породи кавказька вівчарка, а замовник зобов`язався виплачувати виконавцю за надані послуги в розмірі 351 гривні, що є витратами на одну собаку в місяць, а також витрати на медичне обслуговування собаки при наявності платіжних документів. Відповідно до п.5.2 вказаного договору він продовжує дію у разі, якщо жодна із сторін в місячний термін до закінчення договору не заявить про його зміну або розірвання (а.с.65-66).
Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому обох кісток лівої гомілки у верхній третині зі зміщенням, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Вказана обставина підтверджується висновком експерта № 110 від 28.12.2011 року (а.с.73-75). Зі вказаного висновку експерта також встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КЗ «Міська клінічна лікарня № 2» м. Кривого Рогу з 02 по 17 липня 2011 року, 02 та 05 липня 2011 року позивач був прооперований та йому встановлено апарат ОСОБА_3 .
Згідно висновку експерта № 110/86-додатковий від 04.08.2014 року стосовно ОСОБА_1 (а.с.76-80), при судово-медичній експертизі виявлено закритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки у верхній її третині зі зміщенням. Встановлені ушкодження призвели до контрактури лівого гомілково-ступневого суглобу, за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою стійкої втрати загальної працездатності менше ніж на одну третину (менше 33%).
У вказаному висновку також зазначено, що ОСОБА_1 29.07.2014 року був проконсультований лікарем-травматологом на предмет встановлення функції лівої нижньої кінцівки. Діагноз: «Зрощений оперований по Іллізарову перелом кісток лівої гомілки. Посттравматичний ДОА лівого суглоба. Контрактура. Больовий синдром».
Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже факти, встановлені ухвалою суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, а саме факт спричинення діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, не підлягає доказуванню за даною справою.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції правильно вбачав причинний зв`язок між діями відповідача та завданими позивачу тілесними ушкодженнями, і висновки суду першої інстанції в цій частині відповідачем ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржено.
Взявши до уваги характер вчиненого відповідачем ОСОБА_2 правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача ОСОБА_1 , пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень, характеру немайнових втрат позивача у зв`язку з відновленням його фізичного та психологічного здоров`я, суд стягнув із ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для покладення на відповідача ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 у зв`язку з протиправними діями останнього, які призвели до тілесних ушкоджень позивача.
Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Судом встановлено, що позивач зазнав душевних страждань та інших негативних явищ, у нього погіршився стан здоров`я, внаслідок вчинених відповідачем протиправних дій.
У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Колегія суддів, враховуючи характер вчиненого відповідачем правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, взявши до уваги те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, не може погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування завданої моральної шкоди, у зв`язку з чим приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги у цій частині. 
Враховуючи всі обставини справи, характер і обсяг фізичних і душевних страждань позивача ОСОБА_1 та виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості суд визначає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 100 000,00 грн. до 50 000,00 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кудлюк Олександр Іванович, - задовольнити частково.
Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року в частині розміру моральної шкоди,   стягнутої   з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 , змінити, зменшивши цей розмір з 100 000,00 гривень до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: