ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/31298/20                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 листопада 2021 року                                                                                    м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
          головуючого-судді                                        - Єгорової Н.М., 
          суддів                                                            - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив:
-  визнати протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у зарахуванні пільгової вислуги років підполковнику поліції ОСОБА_1 - начальникові сектору обігу несправжніх імітаційних засобів управління оперативно-технічного забезпечення Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції;
-  зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснити перерахунок та зарахувати підполковнику поліції ОСОБА_1 - начальникові сектору обігу несправжніх імітаційних засобів управління оперативно-технічного забезпечення Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди з 27 липня 2000 року по 14 лютого 2001 року, з 14 лютого 2001 року по 26 вересня 2009 року та з 26 вересня 2009 року по 06 листопада 2015 року, загальною кількістю 07 років 06 місяців 16 днів;
- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснити перерахунок підполковнику поліції ОСОБА_1 - начальникові сектору обігу несправжніх імітаційних засобів управління оперативно-технічного забезпечення Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої за періоди з 27 липня 2000 року по 14 лютого 2001 року, з 14 лютого 2001 року по 26 вересня 2009 року та з 26 вересня 2009 року по 06 листопада 2015 року, загальною кількістю 07 років 06 місяців 16 днів та встановити надбавку за стаж служби в поліції з урахуванням періоду пільгової вислуги років.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». Однак відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до календарної вислуги років, яка дає право на призначення йому пенсії, вислуги в пільговому обчисленні, сформовану за відповідний період та здійснення відповідного перерахунку.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги аналогічні, викладеним у письмовому відзиві, що міститься в матеріалах справи. Основним аргументом відповідача є те, що відповідач не заперечує про наявність пільгової вислуги у позивача, однак пільгова вислуга зараховується до вислуги років лише при наявності календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач у період з 22 лютого 2000 року  по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07 листопада 2015 року по дату звернення до суду проходить службу в Національній поліції України, має спеціальне звання «підполковник поліції» та з 07 грудня 2020 року перебуває на посаді начальника сектору обігу несправжніх імітаційних засобів управління оперативно-технічного забезпечення Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.
Позивач у період з 27 липня 2000 року по 14 лютого 2001 року проходів службу в органах внутрішніх справ на посаді міліціонера роти патрульно-постової служби Шевченківського районного управління ГУ МВС України в місті Києві; у період з 14 лютого 2011 року по 26 вересня 2009 року проходив службу в підрозділах карного розшуку органів внутрішніх справ на посадах оперуповноваженого та старшого оперуповноваженого; у період з 26 вересня 2009 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в підрозділах оперативно-технічних заходів на посадах оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого та старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах ГУ МВС України в місті Києві.
22 жовтня 2020 року позивач звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із рапортом (вх. ДВБ від 23 жовтня 2020 року №Т-263 о/п), в якому просив:
- зарахувати відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення йому пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди з 27 липня 2000 року по 14 лютого 2001 року, з 14 лютого 2001 року по 26 вересня 2009 року та з 26 вересня 2009 року по 06 листопада 2015 року, у загальній кількості 07 років 06 місяців 16 днів;
- здійснити перерахунок відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» моєї календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої за періоди з 27 липня 2000 року по 14 лютого 2001 року, з 14 лютого 2001 року по 26 вересня 2009 року та з 26 вересня 2009 року по 06 листопада 2015 року, у загальній кількості 07 років 06 місяців 16 днів;
- здійснити перерахунок відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» мого стажу служби в поліції, який дає право на встановлення позивачу надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої за періоди з 27 липня 2000 року по 14 лютого 2001 року, з 14 лютого 2001 року по 26 вересня 2009 року та з 26 вересня 2009 року по 06 листопада 2015 року, у загальній кількості 07 років 06 місяців 16 днів;
- встановити відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» надбавку за стаж служби в поліції із урахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої за періоди з 27 липня 2000 року по 14 лютого 2001 року, з 14 лютого 2001 року по 26 вересня 2009 року та з 26 вересня 2009 року по 06 листопада 2015 року, у загальній кількості 07 років 06 місяців 16 днів.
Листом від 23 листопада 2020 року за вих. № Т-263о/п/42-02/04-2020 Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повідомив позивача, що його вислуга у пільговому обчисленні становить 07 років 06 місяців 16 днів та зазначено, що станом на 23 листопада 2020 року вислуга років становить 20 років 09 місяців 01 день та відповідно до пункту «а» абзацу 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підстави для призначення пенсії за вислугою років відсутні.
Одночасно вказаним листом відповідач проінформував позивача, що статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію» та постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1992 року №393 не передбачено зарахування пільгової вислуги років до стажу служби в поліції.
Наведеним Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України резюмував, що вирішити позитивно питання щодо зарахування до календарної вислуги років, яка дає право позивачу на призначення пенсії, вислуги в пільговому обчисленні, сформованої за періоди служби з 27 липня 2000 року по 14 лютого 2001 року, з 14 лютого 2001 року по 26 вересня 2009 року та з 26 вересня 2009 року по 06 листопада 2015 року, у загальній кількості 07 років 06 місяців 16 днів, до стажу в поліції та здійснення відповідного перерахунку наразі неможливо.
Незгода з прийнятим рішенням про відмову у включення вислуги років у пільговому обчисленні до календарної вислуги років зумовила звернення за захистом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам судова колегія зазначає наступне.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право позивача на зарахування при обчисленні вислуги років на пільгових умовах часу проходження служби в підрозділах патрульно-постової служби, карного розшуку та оперативно-технічних заходів органів внутрішніх справ слід визначати за тими правилами, які були чинними на момент виникнення відповідного права.
Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 розділу 4 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (надалі - Порядок - №393), стаж роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби у вищезазначених підрозділах згідно з переліком посад, визначених Міністром внутрішніх справ України.
Пунктом 1 наказу Міністерства внутрішніх справи України від 14 листопада 2007 року №  431 «Про затвердження Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби» затверджено Перелік посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби.
Відповідно до зазначеного Переліку до посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби віднесено по Головному управлінню по боротьбі з організованою злочинністю посади: старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах, старшого інспектора з особливих доручень, оперуповноваженого в особливо важливих справах, старшого оперуповноваженого.    
Абзацом 3 пункту 1 Порядку №393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Згідно з абзацом дев`ятим підпункту «в» пункт 3 Порядку №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця у підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ з охорони дипломатичних і консульських представництв іноземних держав, у підрозділах Управління державної охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:
по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;
з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;
з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Відповідно до статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведених правових норм у поєднанні з положеннями Порядку №393 дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.
Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Порядком №393.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а. Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Конституційний Суд України також неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).
Окрім того, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а висловила правову позицію, у відповідності до якої Верховний Суд з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону N 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, враховуючи пільгове нарахування стажу відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17. Верховний Суд вказав, що необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Верховний Суд у названій постанові також зазначив, що Законом №2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, зокрема, поліцейським. Вказана постанова   є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.
Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18.
Підсумовуючи наведене у сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».
В апеляційній скарзі відповідач не заперечує про наявність пільгової вислуги у позивача, однак вважає, що пільгова вислуга зараховується до вислуги років лише при наявності календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії.
Разом з тим, відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. До стажу служби в поліції зараховуються, зокрема: служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду. Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення. Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
З огляду на зазначене, оскільки стаж служби позивача у спірні періоди, у загальній кількості 07 років 06 місяців 16 днів, підлягає зарахуванню до вислуги років відповідно до пункту 3 Порядку №393, відтак такий стаж відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» мав бути врахований до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, що є підставою для здійснення перерахунку.
Додатково колегія суддів звертає увагу, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зважаючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

          Головуючий суддя:                                                                                Н.М. Єгорова

          Судді:                                                                                                    Є.О. Сорочко

                                                                                                              І.В. Федотов