ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 500/3139/21 пров. № А/857/16927/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року в справі №500/3139/21  (головуюча суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив: а) визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом № 1900-/19346 від 12.11.2020, щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком, на пільгових умовах, відповідно до статті 55 Закону України ,,Про статус, і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,
б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 05.03.2021, зарахувавши до страхового стажу період підприємницької діяльності з 24.10.1994 по 21.03.2000.
Позов обґрунтовано протиправністю дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності через відсутність сплати страхових внесків. При цьому у спірних періодах позивач здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, а на підтвердження сплати внесків надав довідку від 22.03.2000 про відсутність заборгованості по збору до Пенсійного фонду України.
Також позивач зазначає, що має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), так як підтвердив мінімально необхідний період проживання в зоні посиленого радіологічного не менше 4 років станом на 01.01.1993.
Рішенням від 29 липня 2021 року Тернопільський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.
Визнав протиправним і скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом № 1900-/19346 від 12.11.2020, в частині відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Також суд стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у сумі 227 (двісті двадцять сім) гривень 00 коп.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доданим позивачем доказів на підтвердження здійснення ним підприємницької діяльності за період з 20.10.1994 по 21.03.2000 та сплати страхових внесків. 
Зокрема, вважає, що належними доказами сплати страхових внесків є: архівна копія довідки №369 від 22.03.2000 про відсутність заборгованості за платежами до Пенсійного фонду України; архівна копія довідки ДПА у Чортківському районі №41/28-13 від 21.03.2000 про те, що позивач був знятий з обліку платника податків та не має обов`язків по сплаті податків і зборів (обов`язкових платежів); довідка – відповідь ГУ ПФУ в Тернопільській області  - Управління обслуговування громадян / Відділ обслуговування громадян №12 (сервісний центр) від 08.07.2021.
Отже, відсутність заборгованості перед податковим, пенсійним органами та органом соціального страхування свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності.
Вказане свідчить по необхідність зарахування до страхового стажу позивача періодів провадження ним підприємницької діяльності.
З урахуванням наведеного, вважає, що суд апеляційної інстанції має підстави дійти висновку, що оскаржуване рішення щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 20.10.1994 по 31.03.1996; з 01.04.1997 по 21.03.2000 є незаконним.
Крім того, вважає, що за умови задоволення вказаної вище позовної вимоги, матиме право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  та ст.55 Закону України ,,Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Відповідач  правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.  
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.  
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що  08.02.2021 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.64). 
Відповідно до розписки-повідомлення разом із заявою про призначення пенсії позивачем було подано: паспорт; трудову книжку; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; військовий квиток; довідки з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності; довідки із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, довідку про зміну назви організації, документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, витяг з ЄДР, посвідчення постраждалого від ЧАЕС, свідоцтво про переміну прізвища (а.с.64 зворот, 65).
Розглянувши заяву позивача від 08.02.2021, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 28.02.2021 № 1900-0304-8/6006 надано відповідь,  про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону № 796-ХІІ (а.с.7-9). У цьому рішенні відповідач зазначив умови, визначені статтею 55 Закону № 796-ХІІ, для призначення такої пенсії та вказав про їх недотримання у випадку з заявником.
Так, відповідач вказав, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали чи постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється особам, які постійно працювали у вище зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Починаючи з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності 28 років страхового стажу, Враховуючи зниження пенсійного віку виходу на пенсію на 5 років, у випадку заявника необхідна тривалість страхового стажу 23 роки.
З наданих документів вбачається, що в період з 23.12.1985 по 05.12.1987 позивач проходив строкову військову службу, а згодом з 12.01.1988 розпочав трудову діяльність на Чортківському ремонтно-механічному заводі. У відповідності до довідки, виданої Чортківською міською радою від 10.12.2020 № 5/01-45/1538, у місті Чорткові позивач прописаний з 29.12.1987 по теперішній час.
З моменту аварії по 31.07.1986 ОСОБА_1 не проживав на території зони посиленого радіологічного контролю, тому початкова величина зниження пенсійного віку не застосовується. 
Також  у відповіді відповідач зазначив, що стосовно осіб, які провадять підприємницьку діяльність за загальною системою оподаткування, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” період здійснення діяльності з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Періоди здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування до 01 липня 2020 року зараховуються до страхового стажу за умови надання документів про сплату страхових внесків.
При обчисленні страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період провадження підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 24.10.1994 по 21.03.2000, оскільки відсутні документи про сплату страхових внесків.
Отже, на час звернення за призначенням пенсії з урахуванням поданих документів та інформації, яка відображена в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж заявника складає 19 років 02 місяці 06 днів.
За таких обставин відповідач в оскаржуваному рішенні вказав, що призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку у відповідності до Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням норм статті 55 Закону України ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” на даний час підстав немає. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком (розпорядження про відсутність права на пенсію від 15.02.2021 №192650004726) (а.с.7-9).
Вважаючи протиправним  не врахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності, а також не врахування початкової величини зниження пенсійного віку, що послужило відмовою у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, позивач звернувся в суд з позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що лише періоди здійснення підприємницької діяльності, за які є докази сплати позивачем страхових внесків, зараховуються до страхового стажу та враховуються при призначенні пенсії. Отже, лише період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. Проте навіть за умови зарахування цього періоду позивач не набуде права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, оскільки загальний страховий стаж не становитиме 23 років.
Рішення  суду першої інстанції в задоволення позовних вимог сторонами не оскаржене, а тому в силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України, згідно з якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не переглядає справу в частині вирішення зазначених позовних вимог.
Відтак, оцінюючи висновки суду першої інстанції в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 24.10.1994 по 31.12.1996 та з 01.04.1997 по 21.03.2000, а також відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до норм ст.55 Закону України ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII ,,Про пенсійне забезпечення” (далі - Закон №1788-XII)    передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Отже, законодавець передбачав можливість зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності і визначив для цього певні умови та порядок, визначивши основною умовою сплату страхових внесків.
У цій справі спірним є період з 24.10.1994 по 21.03.2000, коли позивач, будучи підприємцем, перебував на загальній системі оподаткування. Здійснення оподаткування позивачем за загальною системою підтверджується довідкою Чортківської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Тернопільській області від 27.11.2020 № 1153/6-1/19-00-65 (а.с.25, 89), а також відповіддю Головного управління ДПС у Тернопільській області від 13.07.2021 на адвокатський запит (а.с.111 зворот).
З інших досліджених судом першої інстанції поданих сторонами доказів встановлено, що позивач у період з 20.10.1994 по 21.03.2000 бу зареєстрований як фізична особа – підприємець. 
Як зазначалося колегією суддів вище, до страхового стажу може були зараховано період здійснення підприємницької діяльності, проте зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу залежить від того, яку систему оподаткування використовував приватний підприємець і яким чином сплачував страхові внески: у складі фіксованого податку, плати за патент, єдиного податку (при спрощеній системі оподаткування) або як збір на загальнообов`язкове пенсійне страхування (на загальній системі оподаткування). Відповідно до цього законодавець визначав перелік документів, які підтверджують зарахування стажу у певні періоди.
З аналізу норм Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, суд першої інстанції правильно вказав, що до страхового стажу включаються  період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:
до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю,  зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного  фонду України про сплату страхових внесків,
з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із  застосуванням спрощеної  системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до  трудового  стажу  фізичних  осіб - підприємців   при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків,
з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із  застосуванням спрощеної  системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно  від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК). 
Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої    постановою правління Пенсійного фонду України № 5-5 від 10.06.1994, (далі – Інструкція №5-5, чинної у спірний період) усі підприємства,    у тому числі з іноземними інвестиціями, а також громадяни які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати зобов`язані зареєструватись як платники внесків в органах Пенсійного фонду в районах (містах)    у    10-денний    строк    з    дня одержання    свідоцтва про реєстрацію в місцевих органах державної влади, про що отримують повідомлення Фонду (додаток № 1).
Згідно з пунктом 18 Інструкції № 5-5 для обчислення    суми    внесків    громадян, які займаються підприємницькою    діяльністю,    заснованою на особистій власності та на виключно їхній    праці,    а    також    для    адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій. Громадянам, які займаються підприємницькою діяльністю на основі патенту, нараховуються внески з тієї суми доходу, з якої визначається плата за патент.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996  № 11-1 (далі- Інструкція № 11-1 (чинної у спірний період), платниками    обов`язкових    внесків    на державне соціальне страхування є    суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності.
Пунктом 4.3 до цієї Інструкції до  прийняття Закону України ,,Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування”, тариф збору встановлювався у розмірі 37 відсотків фонду оплати праці, з 26.07.1997 з набранням чинності Законом збір на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлювався у розмірі 32 відсотка від об`єкта оподаткування.
Системний аналіз наведених правових норм законодавства дає суду підстави для висновку, що у період з 1994 по 01.07.2000 на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій періоду здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а, де суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Суд першої інстанції, належно дослідивши відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків, а також відомості Головного управління Пенсійного фонду України від 01.07.2021 (а.с.90), встановив, що такі не містять даних про сплату страхових внесків ФОП ОСОБА_2 (до зміни прізвища) за період з 24.10.1994 по 31.12.1996 та з 01.01.1998 по 21.03.2000 відсутні.
Отже, враховуючи, що  у спірні періоди позивач обрав загальну систему оподаткування, яка передбачала зарахування страхового (трудового стажу) виключно за умови сплати страхових внесків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 24.10.1994 по 31.12.1996, з 01.04.1997 по 21.03.2000, оскільки відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків за ці періоди. 
При цьому колегія суддів відхиляє покликання апелянта на відсутність у позивача заборгованості перед податковим, пенсійним органами та органом соціального страхування, що підтверджується відповідними довідками, так як такі не є належними доказами саме сплати страхових внесків. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що для обчислення   суми   внесків   громадян, які здійснювали підприємницьку   діяльністю,   засновану на особистій власності та на виключно їхній праці, брався оподаткований чистий доход, який вираховувався як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, на підставі копій податкових декларацій. За умови подання декларацій з « 0» доходом, база нарахування страхових внесків була відсутня. 
Щодо позовної вимоги про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 12.11.2020, про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, та зобов`язання пенсійного органу призначити таку пенсію, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні такої, оскільки загальний страховий стаж позивача становить менше 23 років, а вимога щодо такої тривалості страхового стажу є обов`язковою умовою для призначення позивачу пенсії.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства  (КАС)    України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.    Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.        
Керуючись статтями  243,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року в справі №500/3139/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 29.10.2021.