ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/7228/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року (головуючий суддя: Конишева О.В.) по адміністративній справі № 280/7228/20
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області   про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року   позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність   Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області) щодо невиплати позивачу пенсії за віком за період з 01.03.2016 по 31.08.2020, на відповідача покладено зобов`язання виплатити позивачу заборгованість по пенсії за віком за зазначений період  часу, в задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Рішення набрало законної сили 16.01.2021 року, на виконання рішення суду позивачу 15.04.2021 року виданий виконавчій лист, 19.04.2021 року відкрите виконавче провадження.
У виконання рішення суду першої інстанції ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснено нарахування пенсії ОСОБА_1 в сумі 105  218,97 грн.   за період з 01.03.2016 року по 31.08.2020 року, та повідомлено позивача ,що нарахована сума пенсії буде виплачена згідно з постановою КМ України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від  05.11,2014 року №637.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, а рішення суду по справі № 280/7228/20  не виконаним, позивач 27.04.2021 року звернувся до суду в порядку ст. 383 КАС України з вказаною заявою,  в якій просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Запорізькій області при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року у виконавчому провадженні №62683131, що здійснюється Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), державним виконавцем цього відділу, за результатами розгляду заяви постановити ухвалу.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2021 року вищезазначену заяву ОСОБА_1 задоволено, визнана протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Запорізькій області при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року по справі № 280/7228/20, зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області протягом 30 днів з дати прийняття ухвали звіт про виконання судового рішення.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції , ГУ ПФУ в Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, в задоволенні поданої   ОСОБА_1 заяви в порядку ст. 383 КАС України відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована неправомірністю висновків суду першої інстанції щодо задоволення заяви.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм процесуального права колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до приписів  ст.242 КАС України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2021 року не відповідає,  в зв`язку з чим апеляційна скарга  підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 129 - 1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Приписами ч.2 ст.14, ч.1 ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі і приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5.02. 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28.04.2020 року у справі № 611/26/17.
Матеріали справи свідчать, що  ухвалене 12.05.2021 року по справі № 280/7228/ 20  рішення Запорізького окружного адміністративного суду звернуто до виконання, ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснив нарахування пенсії ОСОБА_1 , тим самим вчинив дії, спрямовані на виконання рішення суду.
Доводи позивача про не отримання ним коштів, зазначених у розрахунку  ГУ ПФУ в Запорізькій області як доказ  бездіяльності відповідача щодо невиконання судового рішення в цій частині спростовується наступним.
Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
При цьому  затримка виконання судового рішення на період, що є необхідним для вирішення проблем публічного порядку, може у виняткових випадках бути виправдана.
Відповідно до пп. 4 п. 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами).
Тобто, виплати пенсій здійснюються ГУ ПФУ виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат відповідач не має.
Відповідно до ч.1,2  статті 23 Бюджетного кодексу України  будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
За змістом п. 20, 29 ч.1  статті 116 Бюджетного кодексу України  взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету без відповідних бюджетних асигнувань чи з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.
Викладене свідчить, що нарахована позивачеві сума пенсії  має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»(з наступними змінами), абзацем 21 п.1 постанови встановлено, що  суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, приписами якої керувався відповідач.
Задовольняючи заяву позивача, і визнаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Запорізькій області  по виплаті нарахованої за рішенням суду пенсії ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на визнання протиправним та нечинним рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва  № 640/11258/20 від 07.10.2020 року абзацу 21 п.1 постанови КМ України  №637 від 05.11,2014 року, що зобов`язувало відповідача виконати судове рішення шляхом здійснення виплати позивачу заборгованості по пенсії.
При цьому суд першої інстанції не прийняв до уваги постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 року, якою рішення Окружного адміністративного суду міста Києва    від 07.10.2020 року по справі № 640/11258/20 за апеляційною скаргою КМ України  скасовано, в задоволенні позову відмовлено.
Частиною 2  ст. 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
В силу викладеного ГУ ПФУ в Запорізькій області при виконанні рішення суду, як орган державної влади, зобов`язане діяти лише в межах чинного законодавства та з врахуванням вимог постанови КМ України  №637 від 05.11,2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»( з наступними змінами), яка є дійсною на   час розгляду заяви позивача судом першої інстанції.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011  передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересам всього суспільства.
Враховуючи рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011, та правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №405/3663/13-а від 24.01.2018, суд апеляційної інстанції вважає, що невиконання судового рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, при цьому свідомого невжиття відповідачем залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення та порушення у зв`язку з цим прав позивача не встановлено.
Згідно приписів ч.6  ст.383 КАС України  за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому   ст.249 КАС України.                   
Відтак, враховуючи наведене та приймаючи до уваги правову оцінку аргументів сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем ГУ ПФУ в Запорізькій області не допущено порушення норм чинного законодавства під час виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Враховуючи вищезазначені обставини заява ОСОБА_1 , подана у порядку статті 383 КАС України, не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню як протиправна.
Керуючись ст. 315, 317, 325, 383 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – задовольнити.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року по адміністративній справі № 280/7228/20 – скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 вересня 2021 року, та   оскарженню в касаційному порядку не підлягає.  

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай