ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6243/21 Справа № 205/2278/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Колесової А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення,-
В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року АТ КБ “Приватбанк” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про виселення.
В обґрунтуванні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” посилалися на те, що 28 листопада 2016 року АТ КБ “Приватбанк” в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність будинок загальною площею 55,10 кв.м, житловою площею 28,80 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 09 квітня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Руденко В.А. та зареєстрований у державному реєстрі під № 900. Після отримання права власності на будинок позивач не зміг отримати доступ до житла у зв`язку з реєстрацією та проживанням у ньому ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 АТ КБ “Приватбанк” було направлено відповідачам письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку. Відповідачі не виконали направлену банком вимогу. На підставі викладеного АТ КБ “Приватбанк” просили суд виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації — виконавчому органу сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Судові витрати покласти на відповідачів. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року провадження у справі за позовом АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про виселення закрито в частині позовних вимог до ОСОБА_3 , на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с.76).
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення. Судові витрати віднесено за рахунок АТ КБ “Приватбанк”. 
В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” просить рішенням суду від 23 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк”, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить суд розглянути її пояснення та документи, які вона додає до матеріалів справи та просить ухвалити рішення на основі доданих документів та пояснень. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
       Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
       Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
       Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
       Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
       Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
       За змістом статті 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом.
       Згідно з частиною третьою статті 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Відповідно до частини першої статті 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
       Як на підставу позову, банк посилався на те, що набув право власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, не може користуватися своєю власністю, оскільки попередній власник, який втратив право власності на житло, відмовляється виселятися з нього.
       Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення.
       Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.
       Отже, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.
       Тлумачення частини другої статті 109 ЖК УРСР, з урахуванням змісту статті 379, глави 26 ЦК України дає підстави дійти висновку, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення не допускається.
       Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.
       Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц, провадження № 61-29115сво18, у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 265/4748/16-ц, провадження № 61-16347св18, від 06 лютого 2020 року у справі № 713/1547/17, провадження № 61-1041св18, від 22 липня 2020 року у справі № 219/4394/16-ц, провадження № 61-8593св18.
       Підставою для відмови в позові про виселення є відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, оскільки суд не має повноважень визначати на власний розсуд до якого іншого житлового приміщення має бути виселений мешканець квартири, що є предметом іпотеки, на який звернуто стягнення.
       Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 219/4394/16-ц.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 січня 1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої дніпропетровської нотаріальної контори Якушевою Г.С. та зареєстрованого 13 лютого 1993 року Дніпровським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 456 за реєстровим № 107, ОСОБА_1 отримала у спадщину спадкове майно, яке складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 28,8 кв.м, літньої кухні Б, сараю В, погребу Г, уборної Д, огорожі № 1-5, колодязя №6, мощення 1, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.33, 34).
09 квітня 2008 року між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNR0GA00000079, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 69458,00 доларів США на наступні цілі: 55000 доларів США на споживчі цілі; 11000,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 392,90 доларів США — страхування майна, 275,00 доларів США — особисте страхування, а також 12690,10 доларів США на сплату страхових платежів.
09 квітня 2008 року між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов`язався перед позивачем відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором (а.с.38).
       Також, у забезпечення виконання умов кредитного договору, 09 квітня 2008 року між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №DNK0GA00000079, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку позивача домоволодіння, загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Договір іпотеки поширюється на земельну ділянку площею 620 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. 
Рішенням Ленінського районноо суду м. Дніпропетровська 27 лютого 2018 року у справі №205/251/16-цза позовом ПАТ КБ “Приватбанк” до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4  про стягнення заборгованостічастково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ “Приватбанк”. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ПАТ КБ “Приватбанк” (ЄДРПОУ: 14360570, 49094 м.Дніпро, Січеславська Набережна, 50) заборгованість за кредитним договором DNK0GА00000079 від 09 квітня 2008 року в розмірі 102488,73 доларів США, що за курсом 26,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 березня 2017 року складає 2754898 грн. станом на 21 березня 2017 року, з яких: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) – 42579,03 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 52882,99 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом – 2058,43 доларів США, штраф (фіксована частина) – 9,30 доларів США та штраф (процентна складова) – 4958,98 доларів США. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ПАТ КБ “Приватбанк” судові витрати в розмірі 41323 грн. 45 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с.129-133).
На виконання вказаного рішення суду судом першої інстанції було видано виконавчий лист (а.с.41).
28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. зареєстровано право власності ПАТ КБ “Приватбанк” на дачний будинок, об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,10 кв.м, житловою площею 28,80 кв.м, який складається з літ. А-1 – житлового будинку, літ. Б. - літньої кухні, літ. В – сараю, літ. Г. – погребу, літ. Е – уборної, літ. Ж – гаражу, № 1-5, 1- огорожи, мостіння, № 6 – колодязя. Підстава виникнення права власності – договір іпотеки № 900, посвідчений 09 квітня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Руденко В.А. (а.с. 4).
22 лютого 2020 року банком направлено відповідачам вимогу про добровільне звільнення будинку з одночасним зняттям з реєстрації (а.с.5,6).
Відповідно до інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за адресою: м. Дніпро, вул. Квіткова, буд. 12 наявні відомості про реєстрацію: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 67).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.69).
Відповідно до домової книги ОСОБА_2 20 жовтня 2011 року знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . 
За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області відповідач ОСОБА_2 з 20 жовтня 2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 59). 
Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Слід зазначити, відповідно до вимог житлового законодавства виселенню підлягають особи, які дійсно проживають у жилому приміщенні.
Судом в становлено, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає відповідач - ОСОБА_1 .
Слід зазначити, особам, яких виселяють з жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.
В такому випадку виселення з житлового будинку можливе лише за умови надання особам, які там проживають, іншого житлового приміщення, яке повинно зазначатися у рішенні суду про виселення.
Вказаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 січня 1993 року, тобто був набутий відповідачем ОСОБА_1 у власність не за рахунок кредитних коштів. 
Судом встановлено, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована і проживає у вказаному будинку та іншого житла вона не має. Будинок не був придбаний за кредитні кошти.
Банком у позовній заяві не зазначено можливість надання іншого постійного житла відповідачу ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відсутні підстави для виселення ОСОБА_1 із житлового будинку, який був придбаний не за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Щодо позовних вимог про виселення відповідача ОСОБА_2 слід зазначити, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 59).
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 на теперішній час проживає у спірному будинку АДРЕСА_1 матеріали справи не містять. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що підстав для задоволення позову в частині зняття з реєстрації та виселення з вищезазначеного будинку відповідача ОСОБА_2 не має, оскільки, як встановлено, ОСОБА_2 не зареєстрований та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що судом застосовані норми права, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, є необгрунтованими з огляду на встановлені судами обставини.
       В апеляційній скарзі банк також посилається на неврахування судом висновків Верховного Суду України у справах № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, відповідно до яких право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника.
       Однак, зазначені доводи не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини наведених справ є різними і у справі, яка переглядається іпотечне житло придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, тому до спірних правовідносин застосовуються положення статті 109 ЖК Української РСР.
Доводи апеляційної скарги про доведеність вимог банку та наявність правових підстав для виселення відповідачів із спірного жилого приміщення є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності рішення суду, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є необґрунтованими.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова