П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8741/21	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу  Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року по справі №420/8741/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимоги,-

                                   В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області  в якому просило суд:
- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу від 16.11.2018  №Ф-32090-51;
- визнати протиправними дії ГУ ДПС в Одеській області з нарахування ОСОБА_1 боргу зі сплати Єдиного соціального внеску в період її працевлаштування.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що вона з травня 2016 року і по теперішній час працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «BMK - КИЇВ» (правонаступник ПрАТ «БРВ КИЇВ»; код ЄДРПОУ 32243798), що підтверджується копією трудової книжки, господарську діяльність як фізична особа-підприємець не веде, доходи не отримує.
Враховуючи вищевикладені обставини, а також правову позицію Верховного Суду по справі №440/2149/19 з зазначеного питання, позивач вважає, що податкова вимога, складена Головним управлінням ДПС в Одеській області у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018-2020 роки, є безпідставною та підлягає скасуванню.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначив, оскільки позивач перебуває на обліку у ДПІ Київського р-ну м. Одеси ГУ ДПС в Одеській області, як фізична особа-підприємець. 
Також представником відповідача у відзиві зазначено, що податковий борг позивача почав формуватись саме з 2018 року. Станом на 2018 рік заборгованість складала – 15 819,54 грн. Також, контролюючий орган нараховував недоїмку позивачу.
У відзиві відповідачем підтверджено, що позивач не отримувала податкову вимогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 28 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дій; визнання протиправною та скасування вимоги – задовольнив.
Визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 №Ф-32090-51.
Стягнув на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- не враховано, що позивач є особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, у зв`язку з чим зобов`язаний сплачувати передбачені законами України податки, збори та інші загальнообов`язкові платежі, у тому числі ЄСВ;
- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 16.11.2018 Головним управлінням ДФС в Одеській області (винесено податкову вимогу №Ф-32090-51 про сплату ОСОБА_1 єдиного внеску в сумі 15 819,54 грн.
Як вбачається з ІКП, вказана заборгованість нарахована позивачу за період 2018 рік (а.с.64-67).
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 17.01.2006 Номер запису: 25560000000030276.
При цьому, відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.6-7), ОСОБА_1 з травня 2016 року та щонайменше до 01.09.2019 (останній запис у трудовій книжці позивача) працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «BMK - КИЇВ» (правонаступник ПрАТ «БРВ КИЇВ»; код ЄДРПОУ 32243798).
09.04.2021 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про скасування податкової вимог №Ф-32090-51.
У відповідь на вказану заяву відповідачем складено листа від 07.05.2021 року №12823/6/15-32-13-04-06, в якому зазначено про відсутність підстав для скасування вимоги №Ф-32090-51. 
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сплата ЄСВ особами, які проводять незалежну професійну діяльність та, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктом 2 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» № 2464-VI (Закон України № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 3 статті 1 Закону України № 2464-VI застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування
За приписами пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.
Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на якому наполягає апелянт, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Отже, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464 позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї у відповідному періоді.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, зокрема, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 05.03.2020 року у справі № 460/943/19.

Доводи апеляційної скарги 

Щодо доводу апеллянта про не врахування судом першої інстанції того, що позивач є особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, у зв`язку з чим зобов`язаний сплачувати передбачені законами України податки, збори та інші загальнообов`язкові платежі, у тому числі ЄСВ, колегія суддів зазначає наступне.
За матеріалів даної справи встановлено, ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «BMK - КИЇВ» (правонаступник ПрАТ «БРВ КИЇВ»; код ЄДРПОУ 32243798) за періоди з травня 2016 року та щонайменше до 01.09.2019 сплачувало за позивача страховий внесок.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що в даному випадку позивач є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник, та як вже встановлено судом, саме на роботодавця покладено обов`язок щодо сплати єдиного внеску з його заробітної плати.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що навіть за наявності реєстрації особи як фізичної особи-підприємця, яка господарську діяльність не здійснює і доходи не отримує, та яка одночасно перебуває у трудових відносинах, сплата нею єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування спричинить подвійну сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19.
Отже, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року по справі № 420/8741/21 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.