КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №759/6114/20                                                                                   головуючий у І інстанції: Миколаєць І.Ю. провадження 22-ц/824/12495/2021                                                                                        доповідач: Сліпченко О.І.

 
ПОСТАНОВА
Іменем України
19 жовтня 2021 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.
за участю секретаря: Стеблиненко А.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 23 червня 2021 року у справі за позовом Приватного підприємства «Сіріус» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Толеранс-Б», третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
 
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2020 року Приватне підприємства «Сіріус» звернулось з вищевказаним позовом.
Ухвалою Святошинського районного суд м.Києва від 18 червня 2021 року позовну заяву за клопотанням позивача залишено без розгляду.
23 червня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 подала заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, якою просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу.
Представник відповідача посилається на те, що позивач подав клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із розумінням безпідставності та необґрунтованості позовних вимог, а тому вважає, що витрати пов`язанні із розглядом справи мають бути компенсовані позивачем. 
 
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23 червня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд допустився порушення норм процесуального права.
Вказує, що позивачем було подано безпідставну позовну заяву із сфальсифікованим предметом спору, докази є надуманими та були подані несвоєчасно, а відтак вважає дії позивача необґрунтованими, що є підставою для компенсації судових витрат відповідача. 
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили.
У судовому засіданні представники ОСОБА_1  підтримали позицію викладену в апеляційній скарзі. 
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.  
У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником (відповідачем) не надано належного посилання необгрунтованості дій позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
 
Вирішуючи вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.
З системного тлумачення положень ч.ч.5-6 ст. 142, ч.9 ст. 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду викладеною в постанові від                   14 січня 2021 року у справі №521/3011/18.

З огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі               ч.5 ст. 142 ЦПК України, оскільки відсутні обставини, які б вказували на наявність в діях позивача зловживань процесуальними правами. 
Колегія суддів зауважує, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.
Оскільки, ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.  
Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 23 червня 2021 року залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ст.389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено «19» жовтня 2021 року.
 
Головуючий
 
Судді: