ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/8071/20          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
Іменем України

12 листопада 2021 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Федотова І.В., 
          Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про заміну сторони виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" звернулося до Київського окружного адміністративного суду із заявою про заміну стягувача ПАТ "КБ НАДРА" на правонаступника - ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" у виконавчому проваджені з виконання виконавчого напису № 168 від 06.02.2014 виданого приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М., про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю, а саме: жилий будинок з надвірними будівлями, площею 401,1 кв.м., та земельна ділянка площею 0,2000 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер 3221282801:01:031:0016. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року заяву задоволено, замінено стягувача - ПАТ "КБ "Надра" у виконавчому провадженні №52353084 з виконання виконавчого напису №168 від 06.02.2014, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю, а саме: жилий будинок з надвірними будівлями, площею 401,1 кв.м., та земельна ділянка площею 0,2000 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер 3221282801:01:031:0016. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, на його правонаступника - ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія".
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні відсутні.
Заявник у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області (м. Київ) перебуває виконавче провадження №52353084, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - ПАТ КБ "Надра", дата відкриття - 27.09.2016, стан виконавчого провадження - примусове виконання.
Між ПАТ "Комерційний банк "Надра" (Банк) та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (Новий кредитор) 21.04.2020 укладено договір №GL3N415722 за яким Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - "Основні договори", надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (пункт 1 Договору).
Згідно витягу з Додатку №1 до Договору від 21.04.2020 №GL3N415722, до Нового кредитора перейшло право стягнення за кредитним договором №598/П/99/2007-840 від 19.10.2007 та договором іпотеки №598/П/99/2007-840 від 19.10.2007, укладених з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ).
У зв`язку із викладеним, ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" звернулось до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про підтвердження наявними у матеріалах справи належними та достатніми доказами правонаступництва ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" як стягувача у виконавчому провадженні №52353084. 
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Спірні правовідносини у справі, що розглядається, склались з приводу наявності/відсутності підстав заміни стягувача у виконавчому написі нотаріуса його правонаступником.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 зазначеного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Положеннями частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Зазначеним нормам кореспондують положення статті 379 Кодексу адмінстративного судочинства України (далі - КАС), за змістом якої, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Беручи до уваги норми статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 379 КАС, питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства (постанова Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 826/7941/17).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №826/7941/17 дійшла висновку, що в порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом. В свою чергу, спори, пов`язані з виконанням рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) мають бути вирішені адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 287 КАС.
Отже, нормами Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного та господарського судочинства. Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди.
Відтак, питання заміни сторони у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису нотаріуса вирішується адміністративним судом.
Аналізуючи положення наведених норм, Верховний Суд у постановах від 27.01.2021 (справа №ЗВ/380/22/20), 28.01.2021 (справа №824/387/20-а) зазначив, що до відкриття виконавчого провадження у порядку, визначеному статтею 379 КАС, може бути замінено боржника або стягувача лише у виконавчому листі, під яким розуміється виконавчий документ, виданий судом, який розглядав адміністративну справу як суд першої інстанції.
Виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа у розумінні статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», який є відмінним від виконавчого листа за формою, змістом, а також суб`єктом та процедурою видання, отже положення частини четвертої статті 379 КАС не можуть бути застосовані за аналогією у випадку заміни сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за яким ще не відкрито.
Також у вказаних рішеннях Верховним Судом указано, що статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги, яким повинен відповідати виконавчий документ, а частиною четвертою статті 4 цього Закону встановлено вичерпний перелік підстав для повернення стягувачу виконавчого документа органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем.
Ураховуючи наведене нормативне регулювання та праворозуміння, Верховний Суд зробив висновок, що вимоги про заміну сторони у виконавчому провадженні у виконавчому написі нотаріуса до відкриття виконавчого провадження у порядку статті 379 КАС є передчасними, оскільки у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю державного чи приватного виконавця після подання виконавчого документа, заявник вправі їх оскаржити в загальному порядку.
У справі ж, що розглядається, виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 168 від 06.02.2014 виданого приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М., про звернення стягнення на предмет іпотеки, було відкрите та здійснювалося (ВП №5235084) станом на час подання заяви, що розглядається у даній справі, а тому вимоги про заміну стягувача у такому виконавчому провадженні підлягли розгляду по суті.
Згідно із частиною першою статті 510 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Відповідно до статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до статті 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Як зазначалося, між ПАТ "Комерційний банк "Надра" (Банк) та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (Новий кредитор) 21.04.2020 укладено договір №GL3N415722 за яким Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку №1 до цього Договору, <…> за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, <…>.
Згідно витягу з Додатку №1 до Договору від 21.04.2020 №GL3N415722, до Нового кредитора перейшло право стягнення за кредитним договором №598/П/99/2007-840 від 19.10.2007 та договором іпотеки №598/П/99/2007-840 від 19.10.2007, укладених з ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про відсутність доказів переходу права вимоги до Нового кредитора.
Пунктом 2 договору про відступлення права вимоги передбачено, що за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами <…>.
У пункті 4 цього договору Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 10 80  440,82 грн.
Відповідно до пункту 3 цього договору про відступлення права вимоги Новий кредитор зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення прав вимоги за Основними договорами <…>.
Згідно наданих до суду апеляційної інстанції документів, заявником сплачено ПАТ "Комерційний банк "Надра" 10 80 440,82 грн згідно платіжного доручення від 16.04.2020 №284006317, а ОСОБА_1 повідомлено про заміну кредитора, що підтверджується відповідними поштовими документами (описом вкладення, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення).
Відтак, матеріали справи підтверджують перехід права вимоги від ПАТ "Комерційний банк "Надра" до ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" за договорами, що укладені з ОСОБА_1 , що свідчить про наявність правових підстав для заміни у відповідному виконавчому провадженні стягувача на ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія".
В апеляційній скарзі позивач вказує, що долучений заявником витяг з додатку до договору не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не містить усіх реквізитів, зокрема: не відтворено реквізит «підпис» без особистого підпису, відсутні відмітки про засвічення копії.
Проте, колегія суддів наголошує, копії документів які були подані разом із заявою були прошиті та скріплені з написом про засвічення копії, який містить підпис директора та печатку відповідача.
На переконання колегії суддів, доводи скаржника в частині невідповідності поданих документів, є занадто формальними та самі по собі не свідчать про неприйнятність документів, які можуть містити несуттєві недоліки, а також не є підставою для висновку про відмову у зміні стягувача у виконавчому провадженні.
Враховуючи, що інші положення додатку містять конфіденційну інформацію стосовно інших осіб, права вимоги до яких відступлені банком заявнику, то суд апеляційної інстанції не вбачає порушень у пред`явлені заявником до суду разом із відповідним договором витягу з додатку до нього.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги скаржник також посилається на те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, що його позбавило можливості захистити свої права.
Проте, колегія суддів наголошує на тому, що неповідомлення скаржника про розгляд справи не позбавило його права захищати свої права, зокрема, в порядку апеляційного оскарження рішення суду. При цьому, у даному випадку положення пункту 3 частини третьої статті 317 КАС не підлягають застосуванню, оскільки скаржника не було залучено судом першої інстанції як учасника справи.
Відтак, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неповідомлення його судом першої інстанції про розгляд, оскільки такі доводи не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 321, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          І.В. Федотов

Суддя          Є.В. Чаку