Справа № 439/257/21                                Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М. 
Провадження № 22-ц/811/2142/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н. П. Крайник 
суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук 
розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

в с т а н о в и в:

       Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором SAMDN55000044982777 від 26.02.2019 року в розмірі 22 952, 94 гривні станом на 21.01.2021 року.
       Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Заяву № б/н від 13.12.2010, відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач вказує, що оскільки відповідачка не внесла своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором утворилася заборгованість. В подальшому 26 лютого 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 підписали Додаткову угоду SAMDN55000044982777 від 26.02.2019 року. Зміст даної угоди складався з того, що Банк здійснює анулювання частини заборгованості, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані у Додатковій угоді.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором він виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.
Позивач зазначає, що відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, а також зобов`язання за Додатковою угодою № SAMDN55000044982777 від 26.02.2019 року унаслідок чого станом на 21.01.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 22 952 грн. 94 коп., з яких: 1 946 грн. 69 коп. - заборгованість за кредитом, 4 047 грн. 40 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 16 958 грн. 85 коп. - заборгованість за пенею.
         Оскаржуваним рішенням позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
       Стягнуто із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 946 (одна тисяча дев`ятсот сорок шість) гривень  69 копійки - заборгованості за основним боргом.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень сплаченого судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
               Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».
       Вважає оскаржуване рішення суду таким, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
       Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач та АТ КБ «ПриватБанк» 26.02.2019 року підписали Додаткову угоду №SAMDN55000044982777. П.1.1 відповідач визнав, що загальна сума заборгованості становить 42 495,36 грн., а відповідно до п.1.2 Додаткової угоди відповідач визнав заборгованість за пенею в розмірі 26 558,85 грн. та відсотків 520,53 грн. 
Крім того вказує, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином вважає, що у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК відповідач зобов`язання належним чином не виконав. 
Вважає, що у даній справі слід врахувати, що відсутні обґрунтовані заперечення відповідача та відповідні докази проти вимог позивача, а тому посилання судом першої інстанції на висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 є безпідставним.
       Просить рішення суду скасувати, в частині відмовлених позовних вимог, та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.        
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 13.12.2010 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої погодилася з усіма її умовами, про що свідчить надана позивачем суду завірена копія такої заяви (а.с. 9).
На особовому рахунку ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі: 1 946 грн. 69 коп. - основного боргу, 4 047 грн. 40 коп. - за процентами, 16 958 грн. 85 коп. - за нарахованою пенею, що підтверджується випискою з особового рахунку за період із 26.02.2019 року по 21.01.2021 року (а.с. 12-14).
26 лютого 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду, відповідно до якої Банк здійснив анулювання частини заборгованості, а саме відсотків на 520,53 грн., комісії на 0 грн., пені на 26558,85 грн. штрафу на 0 грн. (п. 1.2 Додаткової угоди), враховуючи, що клієнт здійснить платіж в розмірі не ме нше 2312,4 грн. у строк не пізніше 26.02.2019 (п. 1.5.1 угоди).
Відповідно до п. 1.6 Додаткової угоди, ця угода згідно ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі неналежного виконання клієнтом зобов`язань, передбачених Договором та п. 1.5 Угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, та умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 Угоди. 
Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених Договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2, та Умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п. 1.4 Угоди не застосовується.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № SAMDN55000044982777 від 26.02.2019 року станом на 21.01.2021 заборгованість відповідачки складає 22952,94 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 1946,69 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 4047,40 грн., заборгованість за пенею 16958,85 грн.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, відсутні правові підстави для стягнення на користь Банку заборгованості по відсотках за користування кредитом та заборгованість за пенею. 
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.
У заяві-анкеті зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав додаткову угоду до договору № SAMDN55000044982777 від 26.02.2019, відповідно до якої Банк здійснив анулювання частини заборгованості (п. 1.2 Додаткової угоди), враховуючи, що клієнт здійснить платіж в розмірі не менше 2312,4 грн. у строк не пізніше 26.02.2019 (п. 1.5.1 угоди).
Таким чином, відповідно до п. 1.6 Додаткової угоди, ця угода згідно ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі неналежного виконання клієнтом зобов`язань, передбачених Договором та п. 1.5 Угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, та умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 Угоди. 
Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених Договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2, та Умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п. 1.4 Угоди не застосовується.
Таким чином, сторони при укладенні Угоди погодили, що у разі невиконання відповідачем своїх зобов`язань не застосовуються її умови в частині прощення боргу та встановлення пільгової процентної ставки, а отже продовжують діяти умови кредитного договору № SAMDN55000044982777 в частині нарахування процентів та пені.
Умови додаткової угоди відповідачкою виконані не були.
Відповідно до частин першої, другої статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути відсотки та пеню.
В анкеті-заяві відсотки за користування кредитними коштам не зазначені. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату неустойки (пені).
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та неустойки (пені), надані банком Додаткова угода разом з графіком погашення заборгованості від 26.02.2019, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а крім того вони є лише додатком до кредитного договору.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що додаткову угоду до кредитного договору № SAMDN55000044982777 від 26.02.2019 року, укладено з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором про надання банківських послуг від 18.05.2011 року № SAMDN55000044982777, а предметом позову в цій справі є заборгованість за кредитним договором від 13.12.2010 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми тіла кредиту в розмірі 1946,69 грн.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
       Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення немає.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
       Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.        
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 22 листопада 2021 року.

       Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
  п о с т а н о в и в:   

       Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк»  залишити без задоволення.
       Заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2021 рокузалишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий:         Н. П. Крайник 

Судді:                О. М. Ванівський 

                                                                                        О. Я. Мельничук