Справа № 308/8027/19

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
12 жовтня 2021 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Джуги С.Д., Куштана Б.П.,
за участі секретаря: Микуляк Є.В.,
       за участі – ОСОБА_1 , представника – ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2020 року, головуючий суддя Фазикош О.В., у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 про припинення права власності особи на частку будинку, який знаходиться у спільній частковій власності 
  В С Т А Н О В И В:
        ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про припинення права власності особи на частку будинку, який знаходиться у спільній частковій власності. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що батьки позивача: мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_5 – 30.03.1968 року уклали шлюб. У даному шлюбі у них народились двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_4 померла, та після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Ужгородського міськрайонного сулу від 15.09.2017 року у справі №308/13319/16-ц визнано за позивачем частку у спадковому майні.
26.01.2018 року нею отримано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, а саме на 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок загальною площею 45,5 кв.м., складається з однієї житлової кімнати площею 16,9 кв.м. Інший спадкоємець, співвласник 5/6 частки являється брат позивача ОСОБА_3 , який дій щодо оформлення за собою права власності не здійснив та жодних дій щодо утримання будинку не вчиняє. Будинок знаходиться у аварійному стані та фактично зруйнувався. Земельна ділянка заросла чагарниками. Вона не може отримати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо встановлення меж ділянки, за місцем знаходження будинку, що підтверджується листом Дубрівської сільської ради. Згідно зі звітом про оцінку житлового будинку АДРЕСА_1 , його вартість становить 7000 грн.
Враховуючи вищенаведене, позивач просить: припинити право власності ОСОБА_3 на 5/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) гривень, перераховані позивачем, згідно квитанції від 18.09.2019 року, на депозитний рахунок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, як компенсація за частку майна у зв`язку з припиненням права власності ОСОБА_3 , повернуто платнику.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 

Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши апелянта та представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку. 
Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується заявою про прийняття спадщини № 2-47 в травні 2013 року, заявами про видачу свідоцтва №02/2013 від 2013 року та № 326 від липня 2013 та оформив свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом та законом (а.с.119, а.с.120, а.с. 121, а.с.127, а.с.128).
Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15.09.2017 року по справі №308/13319/16-ц за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 , третя особа Нотаріус Ужгородського державного нотаріального округу Гончаренко Т.І. про визнання права на обов`язкову частку у спадщині після померлої матері вбачається, що за  ОСОБА_7 , визнано право на обов`язкову частку у спадщині після померлої матері  ОСОБА_4 , що складається з будинку  АДРЕСА_1  та скасовано свідоцтво про право на спадщину №2-78 від 02.07.2013 видане державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори Гончаренко Т.І. 

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_1 , 26.01.2018 видано свідоцтво про право власності за законом серії 3-38. 

Отже, право спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до витягу з Реєстру прав власності № 111912115 від 26.01.2018 виникло у ОСОБА_1 на 1/6 частку на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом №24553726 від 26.01.2020.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], N31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України»).
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Разом із тим, відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною.
Як зазначає апелянт ОСОБА_1 , - відповідачу належить 5/6 частина житлового будинку, з надвірними спорудами що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 .

Виходячи з викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що частка у спільному майні позивача ОСОБА_1 є незначна, оскільки така складає 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою АДРЕСА_1 . Посилання позивача на невелику загальну та житлову площі будинку, і невідповідність їх санітарним нормам не може впливати, в даному випадку, на розмір частки одного із співвласників, оскільки така частка вже визначена для позивача рішенням суду, яке набрало законної сили, в розмірі 1/6 частини житлового будинку. Ця обставина є доказаною в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України.
Як вбачається із висновку експерта від 03.03.2021 року за № 0012/2021 здійснити поділ будинку за адресою АДРЕСА_1 не являється можливим, оскільки він знаходиться в зруйнованому стані. У зв`язку з цим (будинок зруйнований), технічна можливість поділити будинок, виділити частки сторін будинку в натурі, влаштувати окремий вхід, відсутня. (а.с. 204-218). 
Однак, дана обставина не може слугувати підставою для позбавлення права власності відповідача, частка якого в домоволодінні є значною (5/6), а також подальшого оформлення його права на земельну ділянку, на якій будинковолодіння розташоване.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий 

Судді