Ухвала
06 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 738/1331/19
провадження № 61-16000ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до 
ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Менської міської ради Менського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко Сергій Володимирович, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області № 49 від 17 жовтня 2000 року 
«Про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ». Визнано недійсним свідоцтво про право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, яке видане виконавчим комітетом Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області 10 листопада 2000 року на підставі рішення № 49 
від 17 жовтня 2000 року Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області, зареєстроване Чернігівським МБТІ 10 листопада 
2000 року, реєстрова книга № 2, реєстровий № 217. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 листопада 
2018 року приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнком С. В., зареєстроване в реєстрі № 1519. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/5 частину нерухомого майна, яким є об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 1598380274230 (житловий будинок), проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний 
номер 42056107 від 13 липня 2018 року, прийнятого приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнком С. В., номер запису 27038630. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
на користь ОСОБА_2 по 512, 27 грн судового збору. 
28 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
У клопотанні, доданому до касаційної скарги, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року, посилаючись 
на його пропуск у зв`язку із тривалим (з 20 січня 2020 року) перебуванням 
за межами території України та обмеженнями, спричиненими поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Також заявниця вказує, що судом апеляційної інстанції її не було залучено до участі у розгляді справи.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», 
яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3, згідно положень якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби 
(COVID-19), строки, визначені статтею 390 цього Кодексу (строк касаційного оскарження), продовжуються на строк дії такого карантину. 
Пунктом 2 «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України 
від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 
17 липня 2020 року, визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних 
та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06 серпня 2020 року. 
За загальним правилом процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд знайде підстави для його поновлення.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява № 3236/03) вказав, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення  сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть  тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в  розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням вимог                            статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
У відповідності до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно 
від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження 
суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження 
у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Вказана норма призначена для забезпечення принципу юридичної визначеності.
ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення більше ніж через рік з дня складання тексту постанови Чернігівського апеляційного суду 
від 13 квітня 2020 року, яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 16 квітня 2020 року, та закінчення процесуального строку 
з урахуванням положень Законів № 540-IX та 731-IX. Заявниця, яка є відповідачем у справі, подавши апеляційну скаргу, не цікавилася рухом справи у суді апеляційної інстанції і пропустила процесуальний строк за відсутності об`єктивних перешкод. У відповідності до штампів, які містяться у закордонному паспорті ОСОБА_1 , вона 20 січня 2020 року 
в пункті пропуску Катовіце в`їхала на територію Республіки Польща 
та 13 липня 2020 року вилетіла з міста Катанія Італійської Республіки.
ОСОБА_1 є відповідачем у справі, приймала участь в розгляді справи судом першої інстанції та є особою, яка подавала апеляційну скаргу 
на рішення суду першої інстанції, і тому не може вважатись особою, 
яка не була повідомленою про судове провадження.
Наявності обставин непереборної сили, які могли завадити на протязі більше року належному поданню касаційної скарги на судові рішення, заявницею не доведено.
Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 394 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання 
про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року 
та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до 
ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Менської міської ради Менського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко Сергій Володимирович, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                   Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович