ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/3377/20
Провадження № 22-ц/4820/1654/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року (суддя Бондар О.О.) за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку регресу,
в с т а н о в и в :
У липні 2020 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку регресу.
Позов мотивовано тим, що 16 серпня 2016 року о 10 год. 35 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Урал», д.н.з. НОМЕР_2 по проспекту Миру у місті Хмельницькому в порушення вимог п. 13.1 ПДР, проявив неуважність, недотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Opel», д.н.з. НОМЕР_3 , після чого недотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2108» д.н.з. НОМЕР_4 .
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. За даною постановою ОСОБА_1 на час ДТП був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . 
Під час розгляду цивільної справи за позовом Моторного (транспортного) бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу до участі у справі в якості співвідповідача залучено військову частину НОМЕР_1 , оскільки відповідач скоїв ДТП під час безпосереднього виконання службових обов`язків. 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2020 року стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь МТСБУ кошти в сумі 19189,27 грн. - регламентна виплата МТСБУ та 1921 грн. судового збору.
Позивач зазначав, що покладений на нього обов`язок рішенням суду щодо відшкодування страхової виплати, виконав повністю та перерахував МТСБУ шкоду заподіяну військовослужбовцем ОСОБА_1 . Разом із тим, оскільки зазначена шкода була спричинена у період перебування ОСОБА_1 із військовою частиною НОМЕР_1 у трудових правовідносинах, остання має право в порядку зворотної вимоги (регресу) відшкодувати з винної особи розмір виплаченого ним страхового відшкодування.
Посилаючись на зазначене, військова частина НОМЕР_1 просила суд стягнути з ОСОБА_1 у порядку регресу кошти в розмірі відшкодованих витрат пов`язаних з виконанням рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2020 року: - 19189,27 грн. – регламентної виплати МТСБУ та судового збору у розмірі 1921 грн. 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 у порядку регресу матеріальну шкоду в розмірі 19189,27 грн., та судовий збір в розмірі 1892,00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1  на момент скоєння ним ДТП проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , був закріплений за автомобілем марки «УРАЛ», д.н.з. НОМЕР_2 , його вина у вчиненні ДТП підтверджується судовим рішенням. Оскільки автомобіль марки «УРАЛ», д.н.з. НОМЕР_2 , на час ДТП не був застрахований, МТСБУ правомірно відшкодувало завдану шкоду потерпілому в ДТП, а в подальшому оскільки  ОСОБА_1  перебував за контрактом на військовій службі у військовій частини НОМЕР_1  виплачену регламентну виплату МТСБУ відшкодувало з військової частини  НОМЕР_1 . Військова частина відшкодувавши спричинену шкоду військовослужбовцем  ОСОБА_1  на підставі статті 1191 ЦК України набула права зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду.
Апеляційну скаргу мотивував тим, що спірні правовідносини, які виникли 16 серпня 2016 року, регулювались Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України №243/95-ВР від 23 червня 1995 року, а тому суд першої інстанції застосував неправомірно Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Вказував, що до адміністративної відповідальності за вчинення ДТП 16 серпня 2016 року ОСОБА_1 не притягувався.
Зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні неправомірно послався на наказ командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_5 ) відповідно до якого під час перевезення вантажу за автомобілем марки «Урал» 43202, д.н.з. НОМЕР_2 був закріплений водій - сержант ОСОБА_1 , оскільки даний наказ не містить відомостей, що саме 16 серпня 2016 року за ним був закріплений цей або інший транспортний засіб.
Крім того, вказував, що 18 листопада 2013 року його зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 на посаду командира відділення ремонту бронетанкової техніки ремонтного взводу роти матеріально-технічного забезпечення батальйонно-тактичної групи. До списків військової частини – польова пошта НОМЕР_5 його зараховано наказом №193 лише 29 вересня 2016 року на посаду командира протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки аеромобільного батальйону. 
Зазначав, що до 10 серпня 2016 року він жодного разу не керував автомобілем марки «Урал», не проходив навчання на такому автомобілі, даний автомобіль не був закріплений за ним і водієм він не служив, проте він як військовослужбовець зобов`язаний був виконати наказ командира. Звертав увагу, що командирам заборонено допускати до керування транспортним засобом осіб без проходження стажування та закріплення транспортного засобу. Наказ №585 від 10 серпня 2016 року було віддано не по військовій частині в якій він проходив службу, а по військовій частині до якої він не мав жодного відношення НОМЕР_5 . Вважає, що оскільки на даний час він є військовослужбовцем та проходить військову службу спір про відшкодування заподіяної ним шкоди повинен вирішуватися за новим місцем проходження служби, проте військова частина НОМЕР_1 не уповноважувала військову частину НОМЕР_6 на вчинення дій щодо стягнення з нього шкоди.
Також суд першої інстанції стягуючи з нього судовий збір не врахував, що він є військовослужбовцем, а тому відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вказує, що правовідносини між сторонами припинилися, оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10 листопада 2017 року №128 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні 1921 грн. - судовий збір сплачений по іншій цивільній справі сторонами не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Судом встановлено, що 16 серпня 2016 року о 10 год. 35 хв. в м. Хмельницькому по проспекту Миру, ОСОБА_1 керуючи автомобілем УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_2 в порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність недотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Опель» д.н.з. НОМЕР_3 , після чого недотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_4 . 
Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_2 не була застрахована.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2020 року по справі №676/2672/19 стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь МТСБУ кошти в сумі 19189,27 грн. – регламентна виплата МТСБУ та судовий збір в сумі 1921 грн. В стягненні з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрат на оплату послуг аварійного комісара відмовлено.
11 червня 2020 року військова частина НОМЕР_1 перерахувала на користь МТСБУ регламентну виплату по справі №676/2672/19 у розмірі 19189,27 грн., що підтверджується платіжним дорученням №458 від 11 червня 2020 року. Цього ж дня військова частина НОМЕР_1 перерахувала на користь МТСБУ судовий збір у розмірі 1921 грн.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 128 від 10 листопада 2017 року ОСОБА_1 , командир 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки, звільнено з військової служби у запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №63-РС від 19 жовтня 2017 року згідно пункту «а», частини 6 пункту статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Наказом командира військової частини – польова пошта НОМЕР_5 від 10 серпня 2016 року для охорони та оборони військового вантажу під час перевезення його автомобільним транспортом призначено особовий склад варти, склад транспорту: автомобіль УРАЛ 43202 військовий номер НОМЕР_2 , водій сержант ОСОБА_1 , старший машини – капітан ОСОБА_2 . 
Відповідно до інформації з послужного списку ОСОБА_1 останній на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №20 з 18 листопада 2013 року по 29 вересня 2016 року проходив військову службу на посаді командира відділення (139182) військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 ).
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №193 від 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 зараховано до списків військової частини польова пошта НОМЕР_5 для проходження служби на посаді командира відділення (139182).
Наказом командира військової частини НОМЕР_6 №216 від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 прийнято до списків 308 окремого інженерного батальйону на підставі укладеного контракту.
Відповідно до ч.6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).
Матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності (п. 4 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).
Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди. Особи, що посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягуються до матеріальної відповідальності. Притягнення до матеріальної відповідальності не звільняє від дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність (ч.2 п.4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»)
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції вважав доведеною вину ОСОБА_1 у настанні ДТП та завданні шкоди іншим автомобілям, що підтверджується, зокрема, постановою суду по притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. ОСОБА_1 на час ДТП являвся військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 так військова частина іменується під час ведення бойових дій).
Доказів, які б поставили під сумнів правильність зазначених доказів матеріали справи не містять та відповідачем не надано суду.
Відшкодування військовою частини НОМЕР_1 МТСБУ регламентної виплати в розмірі 19189,27 грн., також встановлена судом першої інстанції та підтверджена матеріалами справи.
При таких обставинах, суд першої інстанції, дослідивши наявні докази, повно встановивши обставини, що мають істотне значення для розгляду справи, правильно застосувавши норми матеріального права до спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 регламентної виплати в розмірі 19189,27 грн.
Враховуючи, що право на звернення до суду з регресним позовом до ОСОБА_1 . військова частина НОМЕР_1 набула після перерахування на користь МТСБУ матеріальної шкоди заподіяної відповідачем внаслідок порушення ПДР, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року, а тому суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права.
Доводи відповідача про те, що відповідальність в даному випадку повинна нести військова частина НОМЕР_1 , оскільки вона не застрахувала транспортний засіб «УРАЛ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , також на увагу не заслуговують, оскільки відповідачу, перед експлуатацією даного транспортного засобу, було достовірно відомо, що транспортний засіб не застрахований і його експлуатація без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, забороняється, однак він порушив вимоги чинного законодавства, керував транспортним засобом, з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, були пошкоджені транспортні засоби, відтак він повинен нести відповідальність за фактично завдану шкоду, оскільки шкоду заподіяно недбалим виконанням ним службових обов`язків.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності уповноваження військової частини НОМЕР_6 в якій за контрактом проходить військову службу відповідач військову частину НОМЕР_1 звертатися з даним позовом в суд слід відхилити. 
Частиною першою статті 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.
Як вбачається із матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2017 року №128, відповідача з 10.11.2017 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, а не переведено до іншої військової частини.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь військової частини НОМЕР_1 з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1892 грн. 
Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Пункт 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»: від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
До вказаних суб`єктів належать військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
З матеріалів справи вбачається, що станом на момент подання позову та ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 , що підтверджується витягом з послужного списку, а відтак був військовослужбовцем та, відповідно, належав до визначених пунктом 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» суб`єктів, які звільнені від сплати судового збору. Даний спір виник під час виконання службових обов`язків.
Проте суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув та помилково стягнув з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 1892 грн.
За таких обставин рішення суду в частині розподілу судового збору слід змінити.
Компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, військовій частині НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 1892 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд – 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року в частині розподілу судового збору змінити.
Компенсувати за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, військовій частині НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 1892 грн.00 коп.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                          Т.О. Янчук

       А.В. Купельський

       О.І. Ярмолюк