ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7614/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
   розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області     
     на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року (головуючий суддя Олійник В.М.)
   в адміністративній справі №160/7614/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області         про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка,  ОСОБА_1 , звернулася 13.05.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п."а" ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VІІІ на підставі рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р. починаючи з 15.02.2021 року.          Позов обґрунтований тим, що 15.02.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за Списком №1. Рішенням відповідача від 26.02.2021 року відмовлено у призначенні пенсії через недосягнення позивачем 50 років. Позивачка не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки вважає, що перевагу у спірних правовідносинах слід віддати саме тому закону, який у застосуванні є найбільш сприятливим для позивача, а саме - така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини  Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, виходячи з принципу правої визначеності, як складового елементу верховенства права, гарантованого  статтею 8 Конституції України. На думку позивача, таке застосування судом вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року позов задоволено:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п."а" ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VІІІ, на підставі рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р., починаючи з 15.02.2021 року.            Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що норми  статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV  абсолютно ідентичні нормам  статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, зі змінами, внесеними  Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VIII, які були визнанні неконституційними, як такі, що порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність, відтак, очевидною є невідповідність положень статті 114  Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  1058-IV принципу верховенства права, для осіб які працювали із шкідливими умовами праці до підвищення пенсійного віку  Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII  та  статтею 14 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Вказує, що ОСОБА_1 15.02.2021 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 1 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. На момент звернення позивачці виповнилося 45 років.
Листом від 26.02.2021 за №0400-010303-8/28619 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про відсутність (на дату звернення) права на пенсію за віком на пільгових умовах.
Вказує, що рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, яке покладено в основу обґрунтувань позову, не відновлює дію Закону №1788 і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин. Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017, Тобто, досягти віку, передбаченого Законом України “Про пенсійне забезпечення”, для призначення пільгової пенсії з урахуванням рішення Конституційного Суду України особі необхідно було до 11.10.2017.
Копією паспорта громадянина України підтверджується, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та нею не було досягнуто 45-річного віку станом на 11.10.2017 (позивачці на той час виповнився лише 41 рік).
Позивачці виповнилося 45 років - 21 січня 2021 року, відповідно, умови призначення їй пільгової пенсії мають визначатися на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а не на підставі пункту “а” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, оскільки позивачка не досягла 45 років до 11.10.2017 (дату набуття чинності внесенням змін до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”).
Частиною 1 і пунктом 1 частини 2 статті 114 Розділу XIV-1 “Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058, у редакції, чинній на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України (15.02.2021) і на момент досягнення нею 45 років (21.01.2021), установлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Зазначає, що відмовляючи у призначенні позивачці пенсії, Головне управління керувалося Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058, в редакції Закону №2148, який є чинним і регулює спірні правовідносини, тому Головне управління не діяло всупереч закону.
Висновки Конституційного Суду України у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020 стосувались змін внесених Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” №213 до Закону №1788, який, як зазначено вище, станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин не діяв і Головним управлінням під час прийняття рішення не застосовувався.
Наведені положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (в редакції від 11.10.2017 та на сьогодні) та Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” №2148 від 03.10.2017 такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) не визнавалися.
Таким чином, у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області був відсутній вибір між більш чи менш сприятливим для позивачки законом, оскільки спірні правовідносини на час їх виникнення регулював один закон — Закон №1058.
Представник відповідача також наголосив, що на момент досягнення позивачкою 45 років (21.01.2021) та на момент звернення із заявою про призначення пенсії (15.02.2021), пенсія за віком на пільгових умовах призначається на умовах Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058 (в редакції від 11.10.2017), яким передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки після досягнення ними 50 років.
Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
          Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
          Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 15.02.2021 р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Листом №0400-0305-8/8715№0400-010303-8/28619 від 26.02.2021 року відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено, що згідно наданих документів 15.02.2021 року для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 114 п.2 Закону України №1058-IV „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відмовлено в призначені пенсії. Зазначеною статтею визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливим умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Враховуючи вищевикладене, на теперішній час в призначенні пенсії за віком згідно наданої заяви від 15.02.2021 відмовлено.
Відповідачем було надано позивачу також розрахунок страхового стажу, згідно якого всього страхового стажу зазначено 27 років 9 місяців 5 днів, в тому числі за Списком №1 - 14 років 7 місяців 26 днів.
Таким чином, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку з недосягненням віку, встановленого підпунктом 1 пункту 2 ст. 114 Закону №1058- IV, тобто 50 років.
Позивачка вважає, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії за Списком 1, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Судом першої інстанції позов задоволено.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” 1058-IV.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
За приписами  статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до  ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною 1   статті 4 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 року   (ЗУ №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на   Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього   закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Згідно з пунктом “а”   статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-XII від 05.11.1991 року   (ЗУ №1788-XIІ), у редакції чинній до прийняття   Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” №213-VIII від 02.03.2015 року   на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті   повний робочий день   на   підземних  роботах, на роботах   з   особливо шкідливими   і особливо важкими умовами праці,   - за списком N 1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 року №213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015 року, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст   Закону №1058-IV   доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші.
Вказана норма набула чинності з 01.10.2017 року.
Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: 
- пунктом “а”  статті 13 Закону №1788-XII  у редакції  Закону №213-VIII від 02.03.2015 року  та 
- пунктом 2 частини 2  статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року  у редакції  Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття  Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020  у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III “Прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 року №213-VIII.
Пунктом першим резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), статтю  13, частину другу статті  14, пункт “а” статті  54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ від 05.11.1991 року  зі змінами, внесеними  Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” №213-VIII від 02.03.2015 року.
Пунктом 3 цього   рішення   вирішено, що застосуванню підлягає   стаття 13 Закону №1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015 року, в наступній редакції: 
“На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах”.
Отже, з 23.01.2020 року в Україні існують  два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: 
- пункт “а”  статті 13 Закону №1788-XII   в редакції згідно із   Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 
- пункт 1 частини 2   статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року   в редакції   Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивачки, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом “а”  статті 13 Закону №1788-XII  в редакції згідно з  Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2  статті 114 Закону №1058-IV.
Виходячи із засад розумності та справедливості та в силу  ст. 69 Закону України “Про Конституційний Суд України”  судом мають враховуватись висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
У пункті 3.2. Конституційний Суд України наголошує на принципі правової визначеності, як одному із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.
У пункті 4.4. Конституційний Суд України визначив, що у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у статті 13, Закону № №1788-XII у редакції до внесення змін  Законом № 213, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13 зі змінами, внесеними  Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій  статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Застосування відповідачем до спірних правовідносин норми  статті 114 Закону №1058-IV  не відповідають принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч. 2 ст.  19, ч. 3 ст.   22 Конституції України, згідно із якими, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України та при прийнятті нових нормативно-правових актів або внесенні змін у діючі не допускається зменшення змісту й обсягу існуючих прав і свобод.
Норми  статті 114 Закону України №1058-IV  абсолютно ідентичні нормам  статті 13 Закону № 1788-XII, зі змінами, внесеними  Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VIII, які були визнанні неконституційними, як такі, що порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
З огляду на наведену ідентичність цих норм, очевидною є невідповідність положень статті 114  Закону  1058-IV принципу верховенства права, для осіб які працювали із шкідливими умовами праці до підвищення пенсійного віку  Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII  та  статтею 14 Закону №1058.
Згідно зі  ст. 6 КАС України  встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до  статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.
В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року в справі “Щокін проти України” Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.
Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого  ст. 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини   Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року. 
Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, обрані відповідачем у даному спорі мотиви прийняття рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії на пільгових умовах за Списком 1 - не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів  ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”  на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто на користь позивача.
Зокрема, розглядаючи заяву позивачки про призначення пенсії, відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії, оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі  Конституції  та діючого законодавства України, а від так підлягає скасуванню.
Оскільки рішення відповідача про відмову у призначення позивачці пенсії на пільгових умовах за Спмскрм1 прийняте без повного з`ясування обставин справи та інших документів наданих позивачем, то таке рішення підлягає скасуванню.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідач не заперечує наявність у позивачки необхідного загального та пільгового стажу роботи за списком №1, а підставою для відмови у призначенні пенсії стали висновки відповідача про недосягнення позивачкою пенсійного віку, передбаченого пп.1 п.2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, тобто 50 років.
Аналізуючи у сукупності фактичні обставини справи та норми закону, виходячи з принципу верховенства права, з метою повного захисту порушених прав і свобод позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова відповідача, викладена в листі №0400-0305-8/87153 від 28.09.2020 року, у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 не відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, тому є протиправною.
З огляду на встановлену під час розгляду справи протиправну відмову Пенсійного органу у призначенні пенсії, що викладена у листі №0400-010303-8/28619 від 26.02.2021 року, з метою відновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивачка звернулась до суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п."а" ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VІІІ на підставі рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р., починаючи з 15.02.2021 року.
Частиною 1  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.          Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021  року  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 28.10.2021 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлений 05.11.2021.   
           
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова