ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року	Львів	Справа № 260/1465/21 пров. № А/857/14592/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Запотічний І.І., 
суддя                                                     Глушко І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року (головуючий суддя Дору Ю.Ю., м.Ужгород) у справі № 260/1465/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області  про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
23.04.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,  згідно якого просив суд: визнати протиправним рішення Відділу перерахунку пенсій №1 управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 324/15-16 від 14.12.2020 щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку; зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу період догляду за потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС дитиною з 01.01.2004 по 24.09.2008 р.; зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, призначити та виплатити з липня 2019 року ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку за ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи”.
Позов обґрунтовує тим, що керуючись рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у справі № 260/308/20 позивач звернувся з заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Листом відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області №324/15-16 від 14.12.2020 року позивачу повідомлено, що він права на пенсію із зниженням пенсійного віку немає. Не погоджуючись з даним рішенням, позивач звернувся до суду, вказавши, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 30 в редакції Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР від 06.06.96. «Потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються гарантовані державою компенсації та пільги: "зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років»», тому вважає, що Головне Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області неправомірно не врахувало дану обставину для встановлення права на пенсію із зниженням пенсійного віку.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що суд першої інстанції застосував неправильну норму закону при вирішенні справи, пославшись на Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який гарантує право на зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею 12 років. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у справі № 260/308/20 (за позовом ОСОБА_1 ) вирішено: визнати протиправними рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №7 (м. Мукачево) Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №6 від 07.08.2019 р. щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи". Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в особі Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №7 (м. Мукачево) розглянути питання можливості зарахування до страхового стажу ОСОБА_2 періоду догляду за потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС дитиною з 01.01.2004 по 24.09.2008 p., прийняти з цього питання вмотивоване рішення, за наслідками чого розглянути питання можливості призначення пенсії з урахуванням правової оцінки суду щодо наявності у ОСОБА_1 права на зменшення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 8 років.
За зверненням позивача з заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Головне Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області   листом №324/15-16 від 14.12.2020 року позивачу повідомило, що він права на пенсію із зниженням пенсійного віку немає.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 46 Конституції України     також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями     Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 р. (Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (Закон №1058).
Закон Україн «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 р. (Закон №796-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)     визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Статтею 14 Закону №796-XII     передбачено, що до 2 категорії віднесено учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: -    з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; -    з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; -     у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; -    евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); -  особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.
Ст. 55 Закону №796-XII     визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого     статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років;     які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - 8 років. Тобто, нормами     Закону №796-XII     передбачено право учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Призначення та виплата пенсій такій категорій провадиться відповідно до   статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 р.
Частиною 1 статті 45 Закону №1058, визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш ранньою строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно з статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
У п.13 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визначено що потерпілим дітям, визначених у п. 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються гарантовані державою   компенсації та пільги, зокрема,   зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.
Постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 затверджено порядок підтвердження наявного   трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (порядок 637). Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював є виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних   та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи- підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.
Колегія суддів зазначає,   що ОСОБА_1 , згідно посвідчення від 27.04.1993 року, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році. Разом з тим, 24 вересня 2002 року в трудовій книжці ОСОБА_1 зроблено запис про надання на підставі наказу №8-к від 24.09.2002 р. відпустки по догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею 12-річного віку, згідно п. 13  ст. 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вказана обставина підтверджується також довідкою ТОВ «Торгавтотранс» №16 від 21.12.2020 р.
Апеляційний суд вказує, що спеціальним законом, яким визначено порядок та умови зарахування певного періоду до страхового стажу, є саме Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» який набрав чинності з 01.01.2004 року, а тому, системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку   дає підстави для висновку, що, обов`язковою умовою зарахування певного періоду до страхового стажу є проміжок часу, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені —внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. При цьому, норми п. 13 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», гарантуючи право на зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років, можуть бути реалізовані виключно у випадку відповідності такого періоду вимогам, які визначені спеціальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу. Тобто, умовою зарахування часу догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12 років до страхового стажу матері або батька є сплата за страхових внесків в указаний період або отримання виплат по догляду за дитиною. Відповідний висновок випливає, зокрема, й зі змісту положень Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 року № 21-1, де визначено перелік застрахованих осіб. Отже, період догляду за постраждалою дитиною може бути зараховано в страховий стаж одному з батьків, який не працював і доглядав таку дитину до 12-річного віку, якщо такий догляд здійснили до 01.01.2004 року.
01 січня 2004 року прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено лише єдиний варіант зарахування певних періодів до страхового стажу, що дає право на пенсію - сплата страхового внеску в сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок. При цьому, період з 01.01.2004 року також може бути зарахований до страхового стажу в разі добровільної участі особи, котра доглядає за дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та сплати страхових внесків.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для зарахування в страховий стаж часу догляду за дитиною після 01.01.2004 року позивачу немає, оскільки в індивідуальних даних про застраховану особу  відомості відсутні, внески до Пенсійного фонду не надходили, а відтак, відсутні підстави призначення ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку. В розрахунок страхового стажу позивача включено догляд за дитиною до 2003 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 260/1465/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний