Справа № 344/76/20 
Провадження № 22-ц/4808/1244/21 
22-ц/4808/1243/21
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого                Девляшевського В.А., 
               суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
               секретаря                Мельник О.В.,
з участю:        позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР`ЄР ЕКСПЕРТ», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління захисту споживачів Головного управління Держспоживслужби в Івано-Франківській області та Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, про розірвання договору та стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 червня 2021 року, повний текст якого складено 23 червня 2021 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 24 червня 2021 року, ухвалені головуючою суддею Бабій О.М.,
в с т а н о в и в:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати замовлення-договір № УТТ00004623 від 11 травня 2019 року та стягнути в солідарному порядку із ТОВ «Інтер`єр Експерт», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 37 591 грн 91 коп. вартості оплаченого товару, 63 904 грн 70 коп. неустойки та 10 000 грн моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.05.2019 нею укладено замовлення-договір № УТТ00004623 про купівлю товару - дверного блоку у кількості 4 штук торгової марки «Статус Дорс». Сторонами договору є «Магазин «Бастіон Двері» в особі ОСОБА_6 , яка діяла на підставі доручення, та позивачка. ОСОБА_7 зазначила, що на виконання вказаного договору вона оплатила ціну товару на загальну суму 37 591 грн 90 коп., що підтверджується відповідними квитанціями. Вказала, що після доставки товару нею в присутності працівників, які мали займатись встановленням дверей від магазину, виявлено тріщини, сколи. Декоративні елементи на дверних блоках не були замальовані, на одному дверному полотні виявлено тріщини на лиштвах в кількості двох одиниць. Добір десяти одиниць не відповідав умовам договору (мав бути телескопічним, а був з використанням цвяхів). Виявивши вказані вище істотні недоліки товару, позивач звернулась до представника магазину «Бастіон Двері» в особі Голомб М. із вимогою про засвідчення неналежної якості товару та вжиття заходів щодо його заміни. Однак, при наступній доставці уже заміненого товару 01.07.2019 позивачка виявила, що попередні недоліки були частково замальовані, а виявлені тріщини заклеєні та замальовані. При цьому сам колір основи полотен та колір пофарбованих недоліків відрізнявся. Про вказане позивач повідомила магазин, а також написала заяву з вимогою про розірвання договору та повернення коштів. ОСОБА_1 вказала, що після численних перевірок та звернень було встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 визнає себе продавцем. Виробником товару є торгова марка «Статус Дорс», в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 Виконавець за договором невідомий, ймовірно ТзОВ «Інтер`єр Експерт», оскільки саме із останнім співпрацює виробник товару. Позивач також вважає, що сам факт наявності квитанцій від імені ТзОВ «Інтер`єр Експерт» та прийняття оплати є достатнім фактом наявності договірних відносин. Зважаючи на викладене, просила позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 червня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 100 грн.        Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інтер`єр Експерт» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5650 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. Апелянт вважає, що судом неправильно обраховано термін усунення недоліків товару та вважає, що він перевищував 14 календарних днів, оскільки про первинний факт заявлених недоліків свідчить акт прийому-передачі товару № 5265 від 06.06.2019. Апелянт зазначає, що після здійснення другої поставки товару і повторного виявлення недоліків нею подана заява від 03.07.2019 з вимогою повернення коштів. На думку ОСОБА_1 , твердження суду про те, що магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не був повідомлений про невідповідність переданого товару умовам договору, є хибним. Крім того, зазначає, що товар на період проведення реконструкції – ремонту перебував у власності магазину, а ініціювати проведення експертизи щодо товару неналежної якості мала б ФОП
ОСОБА_8 , а не позивач, як вказано судом. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази заміни товару на товар належної якості, а тому вважає наведене твердження суду першої інстанції таким, що не відповідає дійсності. ОСОБА_7 з посиланням на ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначає, що проведення експертизи є додатковим способом підтвердження недоліків товару, і закон не визначає її обов`язковості. На думку апелянта, судом також не надано належної оцінки висновкам ГУ ДПС в Івано-Франківській області та ГУ Держспоживслужби в Івано-Франківській області, що взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару ФОП ОСОБА_9 та визнання себе стороною договору є непідтвердженим документальними доказами, як і не є доведеним її право на товар. Крім того, вважає, що суд не звернув увагу на доводи позивача щодо виробника товару ТМ «Статус Дорс». Зважаючи на те, що продавець передав некомплектний товар 10.06.2019 і недоукомплектував його в розумний строк 03.07.2019, відтак на думку апелянта, у неї були підстави відмовитися від укладеного договору та вимагати повернення сплачених за нього коштів. Щодо сплати неустойки ОСОБА_7 вказує, що нею направлено заяву 03 та 07 липня 2019 про розірвання договору та повернення сплаченої суми. Однак, відповідач відмовився повернути вказані кошти, а тому, вважає апелянт, відповідачі в солідарному порядку повинні відшкодувати неустойку за кожен день затримки повернення грошей, розмір якої за 170 днів прострочення становить 63904,7 грн. ОСОБА_7 з посиланням на ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначила, що 10000 грн вона вважає достатньою та обґрунтованою сумою для відшкодування завданої їй моральної шкоди. Також просить апеляційний суд надати правову оцінку діям ФОП ОСОБА_3 , яка не була стороною договору.
       Що стосується додаткового рішення, то апелянт вказує, що один адвокат представляв інтереси двох відповідачів, і стягнуто витрати окремо за ознайомлення зі справою, за кожне судове засідання та формування правової позиції, що не відповідає, на думку ОСОБА_10 , критерію розумного розміру.
       Просить оскаржене рішення та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, судові витрати покласти на відповідачів.
       У надісланому на адресу суду відзиві представник відповідача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив. Вказав, що відповідачем було виконано в повному обсязі вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо безоплатного усунення недоліків товару у розумний строк, а тому підстави для розірвання договору відсутні. Зазначив, що позивач ухиляється від прийняття заміненого товару належної якості, що свідчить про відсутність факту початку гарантійного строку на товар відповідно до ч. 4 ст. 676 ЦК України. Представник відповідача вважає, що апелянтом не визначено в чому полягає моральна шкода, а тому відсутні підстави для її відшкодування. Крім того, безпідставним вважає посилання позивача щодо нарахування неустойки в розмірі 1% від вартості продукції, обґрунтованих положеннями п.9 ч.1 ст.1 та ч. 3,4,9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки такі стосуються договорів, укладених поза торговельними або офісними приміщеннями. Представник відповідача з посиланням на правову позицію ВСУ, викладену у постанові в справі№6-75цс13 від 18.03.2013, зазначив, що апелянтом не доведено обставин, які дають підстави визнавати істотність порушення договірних умов. Зважаючи на викладене, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення залишити без змін, судові витрати покласти на апелянта.
Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли, що не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідачі: ТОВ «Інтер`єр Експерт», фізична особа-підприємець ОСОБА_5 та треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового розгляду були повідомлені належно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.
У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції. 
Вислухавши суддю-доповідача, позивача та її представника, відповідача ОСОБА_3 та її представника, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 704, 708 ЦК України, ст. 8, 12, 15, 18 Закону України «Про захист прав споживача», а також недоведеність існування істотних недоліків товару, на які посилається позивач як на підставу розірвання договору, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Колегія суддів погоджується з цим висновком місцевого суду, зважаючи на таке.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 травня 2019 року ОСОБА_1 придбала в «Магазин «Бастіон Двері» в особі Голомб М. товари - дверний блок у кількості 4 шт. на загальну суму 37 588 грн (т. 1 а.с. 8, 9, 10).
Із квитанцій до прибуткового касового ордеру № 192 від 11.05.2019 на суму 12 000 грн, № 201 від 16.05.2019 на суму 11 000 грн, № 230 від 06.06.2019 на суму 14 591 грн 90 коп., місцевим судом встановлено, що позивач виконала свої зобов`язання по оплаті товару за вказаним вище договором (т.1 а.с. 10).
06 червня 2019 року представниками продавця здійснено поставку товару ОСОБА_1 , що підтверджується видатковою накладною № 5265 та актом прийому-передачі товару №5265 від 06.06.2019 (т. 1 а.с. 11, 12).
При огляді товару позивачем виявлено недоліки на одному дверному полотні, однак повернуто продавцю тоді було весь поставлений товар: лиштву у кількості 2 шт., добір у кількості 10 шт., а також 4 полотна 10.06.2019 повернуто на склад. Це підтверджується актом прийму-передачі № 5265 від 06.06.2019 (т.1 а.с. 12). На акті зроблено запис про повернення одного дверного полотна через сколи.
03 липня 2019 року продавцем була здійснена спроба повторної поставки товару на адресу позивача. Однак, поставка товару не відбулась, оскільки, на думку ОСОБА_1 , недоліки не було усунуто.
Із заяви позивачки від 03.07.2019, адресованої ФОП ОСОБА_3 вбачається, що 03 липня 2019 року їй до під`їзду були доставлені двері з тими самими елементами. ОСОБА_1 зазначила, що недоліки усунуті кустарним методом без дотримання норм. З цих підстав вимагала повернути сплачені кошти в розмірі 37 591 грн 90 коп. та забрати з її дому погонажні вироби та ручки дверей (т.1. а.с. 13).
Аналогічна за змістом заява від 08.07.2019 надіслана позивачкою ТзОВ «Інтер`єр Експерт» (т. 1 а.с.14).
Листами від 11 липня 2019 року та 14 листопада 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_1 про заміну всіх чотирьох дверних блоків та можливість отримання замовленого товару (т. 1 а.с. 36-37). Однак, судом з`ясовано, що ОСОБА_1 ухилилась від отримання придбаного товару.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно з положеннями частини п`ятої статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років.
Частиною чотирнадцятою статті 8 Закону визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону встановлено, що істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Згідно з п. 6 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Встановивши, що із заявою з описом недоліків позивач звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 03 липня 2019 року, а остання повідомила ОСОБА_1 про усунення згаданих недоліків 11 липня 2019 року, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що термін усунення недоліків не перевищував 14 календарних днів. При цьому суд констатував відсутність доказів того, що замінені дверні полотна є суттєво іншими, ніж передбачено договором. 
Апеляційний суд зауважує, що позивач із позовними вимогами до ФОП ОСОБА_3 щодо пропорційного зменшення ціни товару до суду не зверталася. 
Доводи апелянта, що відповідачем не було проведено експертизу на підтвердження істотних недоліків товару, апеляційний суд відхиляє, зважаючи на таке.
Згідно статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Разом з тим, придбаний ОСОБА_1 товар – дверні блоки нею не використовувалися, а дверні полотна відсутні в переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту. Крім того, позивачкою не доведено наявність істотного дефекту продукції, що може вплинути на використання товару за його цільовим призначенням, а тому відсутні підстави для проведення експертизи спірного товару.
Слід зазначити, що відповідачем покупцю-замовнику ОСОБА_1 замінено не один, а всі чотири дверні блоки та запропоновано позивачу отримати замовлений товар, однак остання від огляду та отримання вказаного товару відмовилася. Крім того, колегією суддів встановлено, що згадані дверні блоки були виготовлені на замовлення позивачки по індивідуальних розмірах дверних прорізів в належному ОСОБА_1 житловому приміщенні, що останньою не заперечувалося в засіданні апеляційного суду. А ця обставина свідчить про утруднення або й про неможливість реалізації підприємцем виготовленої на замовлення продукції іншому покупцю.
Беручи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати вказані позивачем недоліки істотними, що виключає можливість розірвання договору, укладеного між сторонами з поверненням сплачених за ним грошових коштів на підставі статей 8, 10 Закону.
Також місцевий суд правильно відмовив у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та неустойки, зазначивши, що вказані вимоги є похідними від вимог про розірвання договору та стягнення коштів, оскільки звертаючись із позовом про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 пов`язувала її завдання саме з існуванням істотних недоліків дверної продукції, які не були доведені при розгляді справи.
Прохання позивача про надання правової оцінки діям ФОП ОСОБА_3 апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки твердження ОСОБА_1 про вчинення ФОП ОСОБА_3 шахрайських дій не стосуються предмета позову, не підтверджують і не спростовують підстав позову.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, а тому підстав для скасування рішення не встановлено.
Що ж стосується законності ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 100 грн та на користь ТОВ «Інтер`єр Експерт» - в сумі 5650 грн, то апеляційний суд з таким рішенням не може повністю погодитися з огляду на таке.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2020 між Адвокатським об`єднанням «Джаст Лоєрс» в особі керуючого партнера Івановича А.М. та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про надання правової допомоги.(т.2 а.с. 227-228).
Крім того, договір про надання правової допомоги був укладений між адвокатом Івановичем А.М. та відповідачем ТОВ «Інтер`єр Експерт».
Предметом договору є надання правової допомоги під час провадження у даній справі.
Пунктом 4.2. договору встановлено, що гонорар Адвокатського об`єднання визначається за домовленістю сторін.
Із акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 11.06.2021 вбачається, що ФОП ОСОБА_3 понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13100 грн, з яких: 1000 грн за ознайомлення з позовною заявою та додатками до неї, формування правової позиції; 2500 грн за підготовку відзиву на позовну заяву, формування додатків, надсилання кореспонденції; 7800 грн підготовка та участь в судових засіданнях з розрахунку 1 день 1300 грн (6 засідань без врахування відкладених), 1000 грн підготовка процесуальних документів, 800 грн ознайомлення з матеріалами справи в ході розгляду справи (т.2 а.с. 226).
ТОВ «Інтер`єр Експерт» поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5650 грн, з яких: 550 грн за ознайомлення з позовною заявою та додатками до неї, формування правової позиції; 1200 грн за підготовку відзиву на позовну заяву, формування додатків, надсилання кореспонденції; 3900 грн підготовка та участь в судових засіданнях з розрахунку 1 день 650 грн (6 засідань без врахування відкладених) згідно акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 11.06.2021 (т.2 а.с. 231).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Враховуючи наведене, заперечення апелянта щодо суми витрат на надання правничої допомоги, беручи до уваги складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи той факт, що адвокат Іванович А.М. представляв інтереси двох відповідачів та надавав ідентичні послуги у одній справі, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним.
Зазначені представником ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Інтер`єр Експерт» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13100 грн на 5650 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат, тому підлягають зменшенню.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 24 червня 2021 року необхідно змінити, зменшивши стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 з 13100 грн до 6000 грн, та в частині стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР`ЄР ЕКСПЕРТ» з 5650 грн до 3000 грн.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 червня 2021 року залишити без змін, а додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 24 червня 2021 року змінити, зменшивши стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 з 13100 грн до 6000 грн, та в частині стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР`ЄР ЕКСПЕРТ» з 5650 грн до 3000 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п.2.ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        І.В. Бойчук 
                                                                               В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2021 року.