П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1636/21	
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді           - Вербицької Н.В.,
суддів - Джабурії О.В.,
 Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

15 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Херсонського прикордонного загону Південного регіонального управління       Державної прикордонної служби України, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2012, 2013 роки;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпусти за 2012, 2013 роки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.06.2020    по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 07.12.1994 до 09.06.2020 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. Під час проходження військової служби, зокрема, в період з 05.05.2008 до 06.11.2013, ОСОБА_1 перебував на посаді начальника радіотехнічного посту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » II категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ). 
Позивач зазначив, що посада, на якій він перебував, дає право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів. 
Наказом начальника 79 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 212- ОС від 27.04.2020 контракт з позивачем припинено та звільнено останнього з військової служби (у зв`язку із закінченням строку контракту). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 275-ОС від 06.06.2020, з 09.06.2020 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів матеріального забезпечення. У той же час, на день виключення позивача зі списків особового складу, позивачеві не виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2012-2013 роки.
Позивач звернувся до Херсонського прикордонного загону з заявою про виплату йому грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки. Відповідач листом повідомив ОСОБА_1 , що у разі надання ним підтверджуючих документів про не нарахування або не надання вказаної додаткової відпустки, позивачу буде нарахована та виплачена належна сума грошової компенсації. 
На переконання позивача, Херсонським прикордонним загоном не виконано обов`язку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної додаткової відпустки у день виключення ОСОБА_1 із списків особового складу. 
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що станом на день виключення позивача    зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), а саме 09.06.2020 в ІНФОРМАЦІЯ_1 були відсутні відомості про несення ОСОБА_1 бойових чергувань на посаді начальника радіотехнічного поста «Алупка» у необхідній кількості для отримання права на щорічну додаткову відпустку, а тому у відповідача відсутні правові підстави для компенсації невикористаних днів даної додаткової відпустки. Відповідно до пункту 293 Положення про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, з ОСОБА_1 проведений остаточний розрахунок та виплачено останньому всі належні кошти.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Херсонського прикордонного загону Південного регіонального управління   Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2012, 2013 роки.
Зобов`язано Херсонський прикордонний загін Південного регіонального управління    Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2012, 2013 роки.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове: позивач - про задоволення позовних вимог в повному обсязі, відповідач  - про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що при винесені рішення про стягнення грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної додаткової відпустки, є доцільним одночасне прийняття рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що не зроблено судом першої інстанції. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що на підставі поданих представником позивача доказів, суд першої інстанції мав можливість встановити розмір судових витрат, які позивач має намір стягнути з відповідача, однак безпідставно відмовив у їх стягненні.
Херсонський прикордонний загін в своїй апеляційній скарзі зазначив, що встановити факт використання чи невикористання ОСОБА_1 відповідної додаткової відпустки після сплину більше 8 років та у зв`язку із окупацією АРК, не має реальної змоги, а виплачувати компенсацію за теоретичне право позивача на дану відпустку без документального підтвердження є незаконним.
Крім того, відповідач наполягає на тому, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з позовом, який стосується проходження публічної служби.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційні  скарги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. 
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
ОСОБА_1 з 07.12.1994 по 09.06.2020 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України.
Згідно із наявною в матеріалах справи біографічною довідкою від 09.02.2021, старший лейтенант ОСОБА_1 з 05.05.2008 по 06.11.2013 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України на посаді начальника радіотехнічного посту «Алупка» відділу прикордонної служби «Ялта» ІІ (тип Б) категорії 79 прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України (а.с. 6).
Відповідно до витягу з наказу Південного регіонального управління 79 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 27.04.2020 №212-ОС, з ОСОБА_1 припинений (розірвано) контракт та звільнений з військової служби, згідно з підпунктом «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
09 червня 2020 старший лейтенант ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, що підтверджується витягом з наказу Південного регіонального управління 79 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 275-ОС від 06.06.2020.
11 січня 2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив вирішити питання про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за особливі умови проходження військової служби відповідно п.4 ст.10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктів 207, 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702. 
У відповідь на звернення позивача, відповідач листом від 12.02.2021 №11/Ч-11 підтвердив право ОСОБА_1 на вищезазначену додаткову відпустку у відповідності до порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки: за 2012 рік - 7 діб (начальник радіотехнічного посту «Алупка» відділу прикордонної служби «Ялта» II категорії (тип Б) військової частини НОМЕР_1 , з 01.01.2012   по 01.01.2013 - повних 12 календарних місяців); за 2013 рік - 6 діб (начальник радіотехнічного посту «Алупка» відділу прикордонної служби «Ялта» II категорії (тип Б) військової частини НОМЕР_1 , з 01.01.2013      по 06.11.2013 - повних 10 календарних місяців). Але зазначив, що належна сума буде нарахована та виплачена встановленим порядком у разі надання ОСОБА_1 підтверджуючих документів про не нарахування або ненадання вказаної у зверненні додаткової відпустки.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у 2012 та у 2013 роках позивач мав право на щорічну додаткову відпустку, пов`язану з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я. В зв`язку із відсутністю доказів виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, суд дійшов висновку, що компенсацію за додаткову відпустку за 2012 та 2013 роки позивач не отримував.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції зазначив, що вони є передчасними. Крім того, відмовивши у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, судом зазначено про те, що представником позивача не визначено чітку суму витрат на правничу допомогу.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військова   служба   є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і   віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній   з   обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про   відпустки»    передбачено такі види щорічних відпусток: основна   відпустка   (стаття 6 цього Закону); додаткова   відпустка за   роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова   відпустка за   особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові   відпустки,   передбачені законодавством.
Згідно   з   абзацом 3 підпункту 1 пункту 203 Положення про проходження громадянами України   військової служби   в Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення), у мирний час військовослужбовцям, які проходять військову   службу за   контрактом або кадрову військову   службу,   надається додаткова   відпустка за виконання обов`язків військової служби,   яке пов`язано   з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних   і   екологічних умовах та умовах   підвищеного ризику   для   життя і здоров`я.
Згідно   з   пунктом 207 Положення, перелік місцевостей   з   особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад,   виконання обов`язків військової служби   яких пов`язано   з підвищеним нервово-емоційним   та   інтелектуальним навантаженням, ризиком   для   життя і здоров`я,   а також порядок надання та тривалість щорічної   додаткової відпустки   залежно від часу проходження   служби   в зазначених умовах встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям   за виконання обов`язків військової служби,   яке пов`язано   з підвищеним нервово-емоційним   та   інтелектуальним навантаженням   або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних   і   екологічних умовах та умовах   підвищеного ризику   для   життя і здоров`я,   надається щорічна додаткова   відпустка   із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної   додаткової відпустки   визначається залежно від часу проходження   служби   в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Відповідно до абзацу 3 підпункту 3 пункту 306 Положення, в особливий період   з   моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану, під час дії воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються   відпустки   у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний   і   правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний   і   правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до пункту четвертого ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям,   виконання обов`язків військової служби   яких пов`язано   з підвищеним нервово-емоційним   та   інтелектуальним навантаженням   або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних   і   екологічних умовах та умовах   підвищеного ризику   для   життя і здоров`я,   крім військовослужбовців строкової   військової служби,   надається щорічна додаткова   відпустка   із збереженням грошового та матеріального забезпечення. 
Тривалість такої щорічної   додаткової відпустки   визначається залежно від часу проходження   служби   в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей   з   особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад,   виконання обов`язків військової служби   яких пов`язано   з підвищеним нервово-емоційним   та   інтелектуальним навантаженням, ризиком   для   життя і здоров`я,   а також порядок надання та тривалість щорічної   додаткової відпустки   залежно від часу проходження   служби   в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної   додаткової відпустки,   передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова   відпустка   із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається   за   однією   з   підстав   за   вибором військовослужбовця.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012   № 702 затверджено переліки військових посад,   виконання обов`язків військової служби за   якими пов`язано   з підвищеним нервово-емоційним   та   інтелектуальним навантаженням, ризиком   для   життя і здоров`я,   що дають право на щорічну додаткову   відпустку:   Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної   служби,   Державної спеціальної   служби   транспорту - згідно   з   додатками 2 - 5.
Додаток 4 до вказаної постанови містить перелік військових посад Держприкордонслужби,   виконання обов`язків військової служби за   якими пов`язано   з підвищеним нервово-емоційним   та   інтелектуальним навантаженням, ризиком   для   життя і здоров`я,   які дають право на щорічну додаткову   відпустку.
Відповідно до пункту 49 додатку 4 начальник радіотехнічного поста має право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів.
Згідно   з   пунктом 8 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової   військової служби,   додаткові   відпустки   у зв`язку   з   навчанням, творчі   відпустки   та соціальні   відпустки   надаються відповідно до Закону України «Про   відпустки».   Інші додаткові   відпустки   надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про   відпустки»   або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі   відпустки   військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 ст.10-1 Закону № 2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі   служби   у разі невикористання ними щорічної основної або   додаткової відпустки   їм виплачується грошова компенсація   за   всі   невикористані дні   щорічної основної   відпустки,   а також   дні додаткової відпустки,   у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач, будучи військовослужбовцем Держприкордонслужби, займаючи посаду, визначену у Переліку № 702, під час проходження   служби   мав право на щорічну додаткову   відпустку   відповідно до ст. 10-1 Закону № 2011-XII   за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним   та   інтелектуальним навантаженням, ризиком   для   життя і здоров`я. Вказана відпустка не надавалась позивачу   за 2012-2013   роки до моменту його звільнення   з військової служби   в особливий період.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, а додатково надані відповідачем докази не спростовують твердження про невикористання ОСОБА_1 додаткової відпустки, яка передбачена Переліком № 702 за 2012-2013 року.
Судова колегія звертає увагу, що Законами України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» запроваджено особливий період та визначено, що в особливий період   з   моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі   додаткової   соціальної відпуски.
Однак, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати   компенсації за невикористані   частини   додаткової   соціальної   відпустки,   право на яку позивач набув   за   період проходження ним   військової служби.
Водночас у разі невикористання   додаткової   соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку   відпустку,   додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі   відпустки   після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація   відпустки   особі.
Норми Закону №2011-XII не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати   грошової компенсації за   всі   невикористані дні додаткової відпустки,   право на яку набуто під час проходження   військової служби   в особливий період   з   моменту оголошення мобілізації або набуто до особливого періоду однак не використано до його настання.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не був проведений з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2012 та 2013 роки, передбаченої ч. 4   ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"   та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.
Доводи апеляційної скарги Херсонського прикордонного загону щодо пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом також є помилковими.
Відповідно   до   частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах   строку звернення до   адміністративного   суду,   встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші   строки   для   звернення до   адміністративного   суду,   які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків   звернення до суду   у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення).
Пунктом 6 наказу МВС України "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України" № 558 від 25.06.2018 року, встановлено, що у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Стягнення сум   компенсації за   невикористану додаткову   відпустку   не обмежені позовною давністю. На час   відпустки за   особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються   до   фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і   компенсації   при звільненні   за невикористані дні відпустки.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 620/4218/18 від 21.08.20219 року.
Отже, судом першої інстанції вірно відмовлено Херсонському прикордонному загону в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо протиправної відмови йому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судова колегія вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
Спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, до спірних правовідносин  застосовуються норми статті 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статтею 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Встановлення останнього є вкрай необхідним для точного визначення періоду затримки розрахунку при звільненні, оскільки день фактичного розрахунку є кінцевою датою нарахування середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат при звільненні.
Водночас, підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог судом першої інстанції вірно визначено передчасність їх заявлення з огляду на неможливість до проведення з позивачем остаточного розрахунку обчислення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням таких критеріїв, як розумність, справедливість та пропорційність.
Необхідність застосування такого підходу при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, постановах Верховного Суду від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, від 20 січня 2021 року у справі №200/4185/20-а, від 04 вересня 2020 року у справі №260/348/19, від 12 серпня 2020 року у справі №400/3365/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20.
Доводи апеляційної скарги в частині не стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу судом першої інстанції, судова колегія також вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ані позовна заява, ані клопотання представника позивача від 17.05.2021 (вх.9472/21) не містять чіткої суми понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, яку останній просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як наслідок,    суд не має можливості встановити розмір витрат, які позивач має намір стягнути з відповідача. Судом першої інстанції також вірно зазначено, що представником позивача не надано розрахунку витрат на правничу допомогу.
Більш того, судова колегія звертає увагу, що ані позовна заява ані клопотання представника позивача не містять вимоги про розподіл судових витрат на правничу допомогу.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 19 квітня 2021 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів 

                                                            П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) -  залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                       Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                К.В.Кравченко