Справа № 466/1670/20                                Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В. 
Провадження № 22-ц/811/1772/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:1

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,
при секретарі Ждан К.О.
з участю відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_3 , представника відповідача-Львівської міської Ради Наумець А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради №5878 від 31.10.2019,-

В С Т А Н О В И В :

02 березня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до Львівської міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якій просить суд постановити рішення, яким визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №5878 від 31.10.2019 в частині надання громадянам, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 дозволу на виготовлення документації із землеустрою для оформлення землекористування на земельні ділянки, які раніше були надані в користування громадянам для обслуговування індивідуальних житлових будинків (рекомендаційний код КВЦПЗ 02.01 – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 31 жовтня 2019 року Львівською міською радою прийнято ухвалу №5878, якою було надано громадянам, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення землекористування на земельні ділянки, які раніше були надані в користування громадянам для обслуговування індивідуальних житлових будинків (рекомендаційний код КВЦПЗ 02.01 – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд).
Вищевказану ухвалу вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.
Позивач ОСОБА_4 зазначає, що він є співвласником будинку АДРЕСА_1 та йому на праві приватної часткової власності належить 8/9 часток вказаного будинку, а ОСОБА_7 – 1/9 частка.
Зазначений будинок належав їх батькові ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька вказаний будинок був успадкований позивачем ОСОБА_4 та його братом ОСОБА_7 .
Враховуючи те, що частка ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_1 є незначною та не може бути виділеною в натурі, ним було подано позов про припинення права на частку у спільному майні.
Рішенням №100 від 03.02.1956 Львівської міської ради депутатів трудящих його батькові ОСОБА_10 передано земельну ділянку площею 600 кв.м. для індивідуальної забудови по АДРЕСА_2 .
22 жовтня 1956 року ОСОБА_10 укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку.
В подальшому, а саме у вересні 1971 року рішенням №695 Виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих було вирішено дозволити ОСОБА_10 зареєструвати самовільну добудову по АДРЕСА_2 та визнати право власності за ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на зазначений будинок.
Таким чином, земельна ділянка площею 600 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була надана у користування ОСОБА_10 для обслуговування індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 .
Оскільки до нього, ОСОБА_4 , перейшло право власності на будинок АДРЕСА_1 , то і до нього перейшло право користування зазначеною земельною ділянкою.
На вказаній земельній ділянці знаходиться будинок АДРЕСА_2 , який належить відповідачам по справі: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Дізнавшись про наміри відповідачів подати документи у Львівську міську раду, його дочка ОСОБА_12 звернулася із заявою від 05.07.2018 до Постійної комісії з питань землекористування Львівської міської ради.
Згідно з витягом з протоколу №90 від 10.07.2018 Постійна комісія з питань землекористування Львівської міської ради вирішила підтримати проект ухвали (на пленарне засідання 12.07.2018) із зауваженням – рекомендувати вилучити з додатку до проекту ухвали пункт 19 ( АДРЕСА_2 ).
У 2019 році під час існування судового спору щодо будинку АДРЕСА_2 , відповідачі знову подали заяву у Львівську міську раду.
Згідно з витягом з протоколу №116 від 12.06.2019 Постійна комісія з питань землекористування Львівської міської ради вирішила повідомити заявника, що з додатку до проекту ухвали «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документації із землеустрою» було вилучено пункт 19 ( АДРЕСА_2 ).
Однак, з незрозумілих причин, 31 жовтня 2019 року Львівською міською радою прийнято оскаржувану ухвалу.
Таким чином, вважає оскаржувану ухвалу Львівської міської ради №5878 від 31.10.2019 в частині надання громадянам, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 дозволу на виготовлення документації із землеустрою для оформлення користування на земельні ділянки незаконною.
У зв`язку з тим він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, просить позовну заяву задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до Львівської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради №5878 від 31.10.2019 року - відмовлено.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4 . Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що ухвала Львівської міської ради №5878 від 31.10.2019 прийнята з порушенням регламенту ЛМР, що має наслідком порушення п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч.2 ст.120, ст.ст. 123, 124 ЗК України. Вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином порушення здійснені під час прийняття оскаржуваної ухвали в частині надання громадянам дозволу на виготовлення документації із землеустрою для оформлення землекористування на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . 
В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2021 року повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено факту порушення ухвалою Львівської міської ради №5878 від 31.10.2019 його прав, а також, що дана ухвала постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі рішення №100 від 03.02.1956 виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих ОСОБА_10 передано земельну ділянку площею 600 кв.м. для індивідуальної забудови по АДРЕСА_2 (а.с.14).
ОСОБА_10 є батьком позивача по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
Житловий будинок з відповідними господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в подальшому після смерті ОСОБА_10 успадкований позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 8/9 часток будинку АДРЕСА_1 , а ОСОБА_7 – 1/9 частка (а.с.12).
ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на будинок від 12.03.2012 (а.с.157).
11 червня 2019 року ОСОБА_7 звернувся у Львівську міську раду із заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку на АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, до якої долучив всі необхідні документи (а.с.140).
Як вбачається із довідки із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями №31-13-0.37-5917/169-17, яка видана Відділом у місті Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області 11.12.2017, земельна ділянка на АДРЕСА_1 (згідно представленого плану земельної ділянки) входить у межі земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_10 та ОСОБА_14 АДРЕСА_1 , без належно оформлених правовстановлюючих документі на землекористування.
З графічних матеріалів земельної ділянки на АДРЕСА_2 вбачається, що межі такої ділянки оминають об`єкти нерухомості, що розташовані на АДРЕСА_1 .
Ухвалою Львівської міської ради №5878 від 31.10.2019 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою» надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 на земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України).
Право розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності в порядку, передбаченому законом належить до повноважень Львівської міської ради відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.
Відповідно до ч.ч.1,6,7 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 ЗК України).
Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч.2 ст. 123 ЗК України).
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст. 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.
Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у Постановах від 10.12.2013 (справа № 21-358а13) та від 07.06.2016 (справа №21-1391а 16).

Колегія суддів звертає увагу, що сам факт перебування у користуванні ОСОБА_10 та ОСОБА_14 земельної ділянки за адресою, АДРЕСА_1 , без належно оформлених правовстановлюючих документів на неї, не може бути перешкодою для прийняття Львівською міською радою в межах своїх повноважень ухвали №5878 від 31.10.2019 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою», якою надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 на земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Окрім цього, суд першої інстанції доречно звернув увагу, що Львівської міської ради №5878 від 31.10.2019 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою» стосується виключно питання надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 на земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 , в той час як позивач є лише користувачем земельної ділянки за адресою, АДРЕСА_1 без належно оформлених правовстановлюючих документі на неї.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено, що ухвала Львівської міської ради №5878 від 31.10.2019 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документації із землеустрою» порушує його законні права та/або інтереси, в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 05 листопада 2021 року

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.П. Крайник