ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 р. 	Справа № 480/2844/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Бершова Г.Є.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року по справі № 480/2844/21 (головуючий 1 інстанції Шаповал М.М.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:
- визнати протиправними бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2012 року по 2016 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо неврахування вислуги років в пільговому обчисленні та не нарахування йому вихідної допомоги з урахуванням пільгової вислуги;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2012 року по 2016 рік включно року виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року відмовлено в задоволенні позову.
Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що на момент звільнення з військової служби в Збройних Силах України його календарна вислуга становила 13 років 4 місяці 12 днів; пільгова - 05 років 07 місяців 18 днів. Однак, при звільненні з військової служби відповідач не провів з ним повного розрахунку, оскільки вихідна допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, як це передбачено ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" нарахована та виплачена лише за 13 років. 
Позивач вказує, що зазначене в ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення одноразової грошової допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби", а тому вважаючи, що військова частина протиправно не виплатила йому одноразову вихідну допомогу при звільненні з військової служби у повному розмірі, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Крім того, зазначив, що проходив службу на посадах, які у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 "Про затвердження Переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку" дають позивачу право на отримання щорічної додаткової відпустки. Протягом 2012-2016 років зазначена відпустка йому не надавалася та не була виплачена при звільненні компенсація за невикористану відпустку.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що до 27.11.2020 ОСОБА_1 проходив службу за контрактом у Сумському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, який перейменовано у 5-й загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України без зміни нумерації військової частини.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) від 27.11.2020 № 498-ОС позивача звільнено з військової служби (у зв`язку із закінченням строку контракту).
З зазначеного наказу вбачається що вислуга становить на день звільнення позивача з військової служби: календарна 13 років 04 місяці 12 днів, пільгова 05 років 07 місяців 18 днів, стаж роботи - 17 років, 04 місяці, 16 днів, всього 30 років 08 місяців 28 днів.
Наказом начальника 5 прикордонного загону № 498-ОС від 27 листопада 2020 року, відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів, війни, гарантії їх соціального захисту", позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років в сумі 80491 грн. 45 коп. та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки в кількості 56 календарних днів в сумі 23115,50 грн. 
Проте грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки протягом 2012-2016 років, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 702 позивачу не було виплачено, що не заперечує відповідач у відзиві.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач правомірно і в повному розмірі виплатив останньому одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-XII, за період календарної служби з дня зарахування позивача на службу. Також суд першої інстанції зазначав, законодавцем встановлено обмеження щодо використання додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законами, та надано військовослужбовцеві право вибору однієї з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення та дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2012 року по 2016 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію задоволенню не підлягають. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
За правилами, встановленими частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної прикордонної служби України визначено Інструкцією № 558.
Пунктом 1 глави 9 розділу V Інструкції № 558 встановлено: "У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років) ".
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що наказом від 27.11.2020 № 498-ОС начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонного контролю 1 категорії - перекладача 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби "Середино-Буда" І категорії (тип Б), звільненого зі служби у запас наказом начальника 5-ого прикордонного загону від 28.09.2020 № 400-ОС за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", без права носіння військової форми одягу (а.с. 16).
Позивач не заперечує зазначеного в наказі розрахунку календарної служби 13 років 04 місяці та 12 днів.
Проте, вважає, що відповідач протиправно не нарахував одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виходячи із 30 років 08 місяців 28 днів служби військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Отже, суд визнає, що оскільки умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана, а тому позивач при звільненні з військової служби набув права на отримання одноразової грошової допомоги.
При цьому, за приписами абз. 8 пункту 10 Постанови КМУ 393, строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
В пунктах 1, 2 Постанови КМУ № 393, визначений вичерпний перелік видів військової служби та робіт, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.
Пунктом 3 Постанови КМУ 393 визначено види служби, які зараховуються до вислуги років на пільгових умовах.
З системного аналізу абзацу 8 пункту 10 Постанови КМУ 393 (визначає порядок виплати допомоги) та п. 1, 2 та 3 цієї Постанови вбачається, що для врахування вислуги при нарахуванні цієї допомоги слід враховувати саме календарну вислугу і не враховувати пільгову вислугу.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач правомірно і в повному розмірі виплатив останньому одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-XII, за період календарної служби з дня зарахування позивача на службу.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаного з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період з 2012 по 2016 рік, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з абз. 1-2 ч. 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" затверджено, зокрема "Перелік військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я".
Тобто право на щорічну додаткову відпустку у військовослужбовців, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, виникло у 2012 році, з моменту прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 01.08.2012 № 702.
Колегією суддів встановлено, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді інспектора прикордонної служби 1, 2, 3 категорії. Даний факт не заперечувався відповідачем.
Відповідно до п. 4 додатку 4 Переліку військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, посада інспектора прикордонної служби 1, 2, 3 категорії, на якій перебував позивач під час проходження військової служби в період з 2012 по 2016 наявна в переліку посад, перебування на яких надає право на щорічну додаткову відпустку відповідно Постанови № 702, а тому позивач за час перебування на вказаній посаді набув права на щорічну додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.
Тобто позивач мав право на щорічну додаткову відпустку пов`язану з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.
Колегія суддів зазначає, що відповідач є особою, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до абз. 3 ч. 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Таким чином, законодавцем встановлено обмеження щодо використання додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законами, та надано військовослужбовцеві право вибору однієї з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 наказом начальника 5 прикордонного загону № 498-ОС від 27листопада 2020 року, відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів, війни, гарантії їх соціального захисту", виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки в кількості 56 календарних днів в сумі 23115,50 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 2997 від 14.12.2020, на підставі платіжної відомості № 165 за грудень 2020 року, витягом з розрахунково-платіжної відомості за грудень 2020 року.
Тобто, позивачем, як військовослужбовцем вже використано право на отримання компенсації за одну з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення, а саме за додаткову відпустку як учаснику бойових дій. Отже, законодавчо встановлені підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюються в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 2012 по 2016 роки відсутні.
З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2012 року по 2016 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію задоволенню не підлягають. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року по справі № 480/2844/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий