ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 листопада 2021 року                                                         м. Чернівці
справа № 727/11763/18
провадження №22-ц/822/840/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.
секретар Тодоряк Г.Д. 
за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом    ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Міський торгівельний комплекс «Калинівський ринок», про визнання правочинів недійсними, визнання права власності на майно в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та  апеляційною скаргою  ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Чебан В.М.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними, визнання права власності на майно в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позовна заява обґрунтована тим, що вона з 1985 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 , були певний час одружені та після розірвання шлюбу залишилися проживати разом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. 
Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, однак за життя склав заповіт, відповідно до якого заповів їй все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось. 
28 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балкового М.М. щодо прийняття спадщини. Батько покійного, ОСОБА_7 , подав заяву про відмову від спадщини на її користь. Також до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся зведений по матері брат ОСОБА_6 – відповідач ОСОБА_3 
30 жовтня 2017 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Крім нерухомого майна, спадкодавцеві на праві власності належали контейнери на території КП МТК «Калинівський ринок», а саме: 3-тонний контейнер на торгівельному місці №177 площею 5,5 кв.м., що знаходиться в торгівельному секторі № НОМЕР_1 , вартістю 10000 грн.; 20-тонний контейнер на торгівельному місці №799-С площею 20,64 кв.м. в торгівельному секторі № НОМЕР_2 та 20-тонний контейнер на торгівельному місці №799-КС (2 поверх) для зберігання товарів в торгівельному секторі № НОМЕР_2 загальною вартістю 20000 грн.; 20-тонний контейнер на торгівельному місці №272-Д «З» площею 19,6 кв.м. в торгівельному секторі № НОМЕР_3 та 20-тонний контейнер №272-Д «З» к/с (2 поверх) для зберігання товарів в торгівельному секторі № НОМЕР_3 загальною вартістю 20000 грн.
Спірні контейнери не є нерухомим майном в розумінні ст.181 ЦК України, виникнення права власності на які підлягає обов`язковій державній реєстрації, а є тимчасовою конструкцією торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності, оскільки встановлені тимчасово без улаштування фундаменту. 
Вказані контейнери були придбані спадкодавцем у 2005 році на підставі усних договорів купівлі-продажу та самостійно встановлені на вказаних торговельних місцях, згідно договорів про надання в користування торговельного місця на території КП МТК «Калинівський ринок» №2624 від 03 листопада 2015 року та №2113, №2114, №1964 та №1963 від 01 грудня 2015 року, в п.1.2. яких засвідчено факт належності вказаних контейнерів на праві власності ОСОБА_6 . 
Стверджувала, що оскільки спірні контейнери не є нерухомим майном, перехід права власності на них за договорами купівлі-продажу, вчиненими в усній формі, не підлягали нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому право власності на них у спадкодавця виникло з моменту передачі йому придбаних речей (ст.334 ЦК України).
У зв`язку з прийняттям нею спадщини після смерті ОСОБА_6 , до складу якої входять в тому числі і спірні контейнери, у неї виникли права володіння та користування спадковим майном з часу відкриття спадщини, однак оформити свої спадкові права та отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірні контейнери вона не має можливості, оскільки контейнери належали на праві власності спадкодавцеві на підставі усних договорів купівлі-продажу.
Відповідно до повідомлення КП «МТК «Калинівський ринок» від 17 листопада 2016 року, їй стало відомо, що 01 серпня 2016 року в адміністрацію підприємства надійшли п`ять спільно оформлених заяв від імені фізичних осіб-підприємців ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про переоформлення з ФОП ОСОБА_6 на ФОП ОСОБА_3 права користування торгівельними місцями №177, №799-С та №272-Д «З» та місцями для зберігання товарів №799-С та №272-Д «З» КС. До заяв додано оригінали укладених між КП «МТК «Калинівський ринок» та ФОП ОСОБА_6 угод №2624, №2113, №2114, №1964 та №1965, а також три договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , за умовами яких ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 купив 3-тонний контейнер на торгівельному місці №177, два 20-тонні контейнери на торгівельному місці №799-С та на місці для зберігання товарів №799-С КС (другий поверх), два 20-тонні контейнери на торгівельному місці №272-Д «З» та місці для зберігання товарів №272-Д «З» КС (другий поверх).
На підставі поданих заяв і після їх опрацювання, 01 листопада 2016 року між КП «МТК «Калинівський ринок» та ФОП ОСОБА_3 укладені угоди №3529, №2547, №2441 про надання в користування торгівельного місця №177, №799-С, №272-Д «З» та угоди №2548, №2442 про надання в користування місця для зберігання товарів №799-КС (2 поверх), №272-Д «З» (2 поверх).
В процесі розгляду справи стало відомо, що 10 грудня 2016 року ОСОБА_3 продав спірні контейнери ОСОБА_5 .
Оскільки титульним власником спірних контейнерів є ОСОБА_5 , однак фактично продовжує ними користуватися ОСОБА_3 , який сплачує внески за торговельні місця, на яких розташовані вказані контейнери, тому в правовідносинах про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повинні бути співвідповідачами. 
Відповідно до висновку експерта Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №562-к від 25 травня 2017 року, підписи в графі «Продавець» в договорах купівлі-продажу від 01 серпня 2016 року та підписи в графі «підпис ОСОБА_6 » в заявах від 01 серпня 2016 року виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням його підпису. 
Отже, що у ОСОБА_6 було відсутнє волевиявлення на укладення договорів купівлі-продажу від 01 серпня 2016 року.
Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд:
визнати недійсними договори купівлі-продажу, укладені 01 серпня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , контейнерів на території КП «МТК «Калинівський ринок»: 3-тонного контейнера на торгівельному місці №177 площею 5,5 кв.м., що знаходиться в торгівельному секторі № НОМЕР_1 , вартістю 10000 грн.; 20-тонного контейнера на торгівельному місці №799-С площею 20,64 кв.м. в торгівельному секторі № НОМЕР_2 та 20-тонного контейнера на торгівельному місці №799-КС (2 поверх) для зберігання товарів в торгівельному секторі № НОМЕР_2 загальною вартістю 20000 грн.; 20-тонного контейнера на торгівельному місці №272-Д «З» площею 19,6 кв.м. в торгівельному секторі № НОМЕР_3 та 20-тонного контейнера №272-Д «З» к/с (2 поверх) для зберігання товарів в торгівельному секторі № НОМЕР_3 загальною вартістю 20000 грн.; 
визнати за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 право власності на спірні контейнери; 
витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на її користь спірні контейнери.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 червня 2021 року позов задоволено частково. 
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 контейнери на території КП «Міський торгівельний комплекс «Калинівський ринок»: 
- 3-тонний контейнер на торгівельному місці №177 площею 5,5 кв.м., що знаходиться в торгівельному секторі № НОМЕР_1 , вартістю 10 000 грн.;
- 20-тонний контейнер на торгівельному місці №799-С площею 20,64 кв.м., що знаходиться в торгівельному секторі № НОМЕР_2 , та 20-тонний контейнер на торгівельному місці №799-КС (2 поверх) для зберігання товарів, що знаходиться в торгівельному секторі № НОМЕР_2 , загальною вартістю 20 000 грн.; 
- 20-тонний контейнер на торгівельному місці №272-Д «З» площею 19,6 кв.м., що знаходиться в торгівельному секторі № НОМЕР_3 , та 20-тонний контейнер №272-Д «З» к/с (2 поверх) для зберігання товарів, що знаходиться в торгівельному секторі № НОМЕР_3 , загальною вартістю 20 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі по 352 гривні 40 копійок з кожного.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційних скарг та позиції інших учасників
На дане рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.
ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на майно в порядку спадкування скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В решті рішення залишити без змін.
Зазначає, що саме по собі рішення суду про витребування на користь позивачки спірного майна, за відсутності у неї правовстановлюючих документів на таке майно та без визнання за нею права власності, не може бути в повній мірі реалізоване позивачем, оскільки право розпорядження за таких умов у неї не виникає, а право користування є обмеженим.
Суд першої інстанції послався на позицію Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/11617/16-ц, відповідно до якої у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387,388 ЦК України, є неефективним.
Однак у справі №183/11617/16-ц мова йшла про відновлення прав власника майна, в якого наявний правовстановлюючий документ, а тому вказана постанова не може бути застосована у даній справі.
У свою чергу ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 червня 2021 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Посилається на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що спірні контейнери належали померлому ОСОБА_6 , взявши до уваги договір про користування торгівельним місцем, де указано, що ОСОБА_6 є власником контейнерів. 
КП «МТК «Калинівський ринок» під час укладення договору про користування торгівельним місцем, не здійснює перевірку права власності на контейнер, отже указаний договір не може бути підтвердженням права власності ОСОБА_6 .
Крім того, жоден з представників позивачки так і не зміг відповісти на запитання відповідача: «Коли, на якій правовій підставі та за які кошти померлий набув права на спірні контейнери».
Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги покази ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_8 , яка вказала, що трьохтонний контейнер у неї придбав ОСОБА_3 , за що вона отримала від нього 3000 доларів США.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення. 

Позиція апеляційного суду 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання правочинів недійсними ніким не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (т.1 а.с.11).
15 травня 2015 року ОСОБА_6 склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М., за яким все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, в тому числі і грошові вклади, заповів позивачці ОСОБА_1 (т.1 а.с.31) 
28 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (т.1 а.с.34).
15 лютого 2017 року батько померлого ОСОБА_6 – ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса із заявою (т.1 а.с.35), в якій відмовився від спадщини на користь позивачки. 
Відповідно до довідки приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балкового М.М. від 07 липня 2017 року (т.1 а.с.33), спадкоємцем, що прийняв спадщину за заповітом щодо усього майна є ОСОБА_1 . Крім ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , його брат ОСОБА_3 , який подав заяву 14 вересня 2016 року. 
30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.32).
01 серпня 2016 року між ОСОБА_6 (продавець) та відповідачем ОСОБА_3 (покупець) укладено три договори купівлі-продажу, відповідно до яких продавець передає у власність, а покупець належним чином приймає та оплачує торговельні об`єкти, які є власністю продавця, зокрема: 3-тонний контейнер на торгівельному місці №177 площею 5,5 кв.м., що знаходиться в торгівельному секторі № НОМЕР_1 , вартістю 10000 грн., 20-тонний контейнер на торгівельному місці №799-С площею 20,64 кв.м. в торгівельному секторі № НОМЕР_2 та 20-тонний контейнер на торгівельному місці №799-КС (2 поверх) для зберігання товарів в торгівельному секторі № НОМЕР_2 загальною вартістю 20000 грн., 20-тонний контейнер на торгівельному місці №272-Д «З» площею 19,6 кв.м. в торгівельному секторі № НОМЕР_3 та 20-тонний контейнер №272-Д «З» к/с (2 поверх) для зберігання товарів в торгівельному секторі № НОМЕР_3 загальною вартістю 20000 грн. Продавець також разом з торгівельними об`єктами передає торгівельне місце, де вони відповідно розташовані, з укладенням необхідних договорів з КП «МТК «Калинівський ринок» (т.1 а.с.17-19). 
01 серпня 2016 року в адміністрацію КП «МТК «Калинівський ринок» надійшли п`ять спільно оформлених заяв від імені фізичних осіб-підприємців ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про переоформлення з ФОП ОСОБА_6 на ФОП ОСОБА_3 права користування торгівельними місцями №177, №799-С та №272-Д «З» та місцями для зберігання товарів №799-КС та №272-Д «З» КС (т.1 а.с.12-16).
01 листопада 2016 року між КП «МТК «Калинівський ринок» та ФОП ОСОБА_3 укладені угоди №3529, №2547, №2441 про надання в користування торгівельного місця №177, №799-С, №272-Д «З» та угоди №2548, №2442 про надання в користування місця для зберігання товарів №799-КС (2 поверх), №272-Д «З» КС (2 поверх) (т.1 а.с.21-25).
Як вбачається з п`яти договорів купівлі-продажу від 10 грудня 2016 року, укладеними між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_3 продав відповідачу ОСОБА_5 п`ять спірних контейнерів на загальну суму 90 000 грн (т.1 а.с.75-79).
Відповідно до договорів №3529, №2547, №2441 про надання в користування торгівельного місця на території КП МТК «Калинівський ринок» та договорів №2548, №2442 про надання в користування місця для зберігання товарів на території КП МТК «Калинівський ринок», користувачем торговельних місць, на яких розташовані спірні контейнери, є ОСОБА_3 , хоча власником контейнерів є ОСОБА_5 (т.1 а.с.21-25).
Відповідно до висновку експерта №681-К від 16 квітня 2020 року, підписи в рядку «продавець» в трьох договорах купівлі-продажу від 01 серпня 2016 року, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , виконані не тією особою, що виконала підписи від імені ОСОБА_6 в документах, які, як встановлено судом, надані КП «МТК «Калинівський ринок», а виконані тією особою, що виконала підписи від імені ОСОБА_6 в документах, які, як встановлено судом, надані представником відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 (т.1 а.с.173-182).
Відповідно до висновку експерта №1886-К від 17 грудня 2020 року, підписи в рядку «продавець» в трьох договорах купівлі-продажу від 01 серпня 2016 року, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , та підпис в рядку «Підпис» в другому примірнику заповіту ОСОБА_6 від 05 травня 2015 року, зареєстрованому в реєстрі за №1985, посвідченому приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М., виконані різними особами (т.3 а.с.40-45).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення повною мірою не відповідає.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.
Статтею 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
ОСОБА_1  обґрунтовувала позовні вимоги, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_6 , якому на праві власності належали контейнери, придбані спадкодавцем у 2005 році на підставі усних договорів купівлі-продажу. Відповідно до висновку експерта Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №562-к від 25 травня 2017 року, підписи в графі «продавець» в договорах купівлі-продажу від 01 серпня 2016 року та підписи в графі «підпис ОСОБА_6 » в заявах від 01 серпня 2016 року виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням його підпису. 
Отже, спірні контейнери вибули з володіння спадкодавця ОСОБА_6 поза його волею.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Перевіряючи наявні у справі докази на підтвердження доводів позивачки про відсутність волевиявлення спадкодавця на відчуження спірних контейнерів, зокрема не укладення ним договорів купівлі-продажу, суд першої інстанції врахував наступні докази. Зокрема, висновок судової почеркознавчої експерти №681-К від 16.04.2020 року, відповідно до якого підписи в рядку «Продавець» в трьох договорах купівлі-продажу від 01.08.2016 року, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , виконані не тією особою, що виконала підписи від імені ОСОБА_6 в документах, які, як встановлено судом, надані КП «МТК «Калинівський ринок», а виконані тією особою, що виконала підписи від імені ОСОБА_6 в документах, які, як встановлено судом, надані представником відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 ; висновок додаткової судової почеркознавчої експерти №1886-К від 17.12.2020 року (т.3 а.с.40-45), відповідно до якого підписи в рядку «Продавець» в трьох договорах купівлі-продажу від 01.08.2016 року, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , та підпис в рядку «Підпис» в другому примірнику заповіту ОСОБА_6 від 05.05.2015 року, зареєстрованому в реєстрі за №1985, посвідченому приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М., виконані різними особами. Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірні контейнери вибули з володіння спадкодавця поза його волею, а тому права ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_6 , підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача – ОСОБА_5 з використанням речово-правового механізму, встановленого статтею 388 ЦК України.
Оскільки майно було відчужене поза волею ОСОБА_6 , то він мав право домагатися відновлення свого права на нього. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивачка з часу її відкриття набула речові права на успадковане майно і, відповідно, право на захист цих прав, в тому числі й на витребування майна від добросовісного набувача (аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 761/31879/15-ц, провадження № 61-16569св18).
Разом з цим, конструкція частини першої статті 388 ЦК України передбачає необхідність встановлення обставин вибуття майна з володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна не в особи, яка в подальшому перепродала це майно, тобто так званого «проміжного власника», а в останнього набувача цього майна. 
Враховуючи викладене, є помилковим висновок суду першої інстанції про витребування спірних контейнерів від ОСОБА_3 , як фактичного користувача спірним майном, оскільки власником майна є ОСОБА_5 , і, саме від нього має бути витребувано вказане майно.
Є безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що позивач не довела належними та допустимими доказами належність на праві власності спадкодавцю ОСОБА_6 спірних контейнерів.
Так, встановлено, що спірні контейнери є рухомим майном і законодавством не встановлена якась обов`язкова форма укладення договорів купівлі-продажу на це майно.
Встановлено, що ОСОБА_6 фактично користувався спірними контейнерами і саме з ним КП «Міський торгівельний комплекс «Калинівський ринок» були укладені договори на надання торгівельного місця. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належними та допустимими доказами не довели, що спірні контейнери належали на праві власності будь-якій іншій особі.
Також встановлено, що 01 серпня 2016 року між ОСОБА_6 (продавець) та відповідачем ОСОБА_3 (покупець) укладено три договори купівлі-продажу на спірні контейнери. Відповідач ОСОБА_3 , укладаючи дані угоди, не заперечував факту належності контейнерів ОСОБА_6 .
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що предметом спору в даній справі є, в тому числі, і визнання договорів купівлі-продажу від 01 серпня 2016 року, укладеними між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 недійсними. При цьому, відповідач ОСОБА_3 заперечував проти позову, тим самим визнавши, що спірні договори купівлі-продажу є дійсними. В подальшому він їх продав ОСОБА_5 . З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_3 визнавав факт належності спірних контейнерів на праві власності померлому ОСОБА_6 .
Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно зі статтею 1218, частиною п`ятою статті 1268 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Судом встановлено, що спадкодавець придбав спірні контейнери у 2005 році, на підставі усних договорів купівлі-продажу, що не було заборонено чинним на той момент законодавством. Отже, у позивачки, як спадкоємиці ОСОБА_6 , відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно.
Зважаючи на те, що позивач позбавлена можливості у порядку звернення до нотаріуса отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати за собою право власності на спірне рухоме майно, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вказаної вимоги та визнання за ОСОБА_1 права власності на це майно у судовому порядку.

Щодо розподілу судових витрат
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на майно в порядку спадкування, а також часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині задоволення позову про витребування майна від ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині, пред`явлених до ОСОБА_3 
ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви в частині позовних вимог про витребування майна та визнання права власності на спадкове майно сплатила судовий збір у розмірі 1473,20 грн. За подання заяви про забезпечення позову сплатила судовий збір у розмірі 576,30 грн (а.с.10,157, 202 т.1).
З квитанції №0.0.2214988426.1 від 30 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги в частині відмови у визнанні права власності на майно в порядку спадкування сплатила судовий збір в сумі 1057,20 грн (т.4).
Всього ОСОБА_1 сплачено 3106,70 грн.
З квитанції №187 від 26 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 за подання до суду апеляційної скарги в частині задоволення позовних вимог про витребування майна сплатив судовий збір в сумі 2114,40 грн (т.4).
Отже, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу про витребування майна.
З ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути по 1200 грн. 95 коп. з кожного за подання позивачкою позовної заяви та апеляційної скарги в частині вирішення вимоги про визнання права власності та подання заяви про забезпечення позову (768,4+576,3+1057,2).
Всього слід стягнути з ОСОБА_5 1905,75 грн.
Також з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 1057,20 грн за подання до суду апеляційної скарги в частині вирішення позовної вимоги про витребування майна. 
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки на ОСОБА_3 покладено більшу суму судових витрат, які він має відшкодувати ОСОБА_1 , то з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 різниця в сумі 143,75 грн (1200,95-1057,2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до п. 1 ст.  376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення частково ухвалено без додержання норм матеріального права та процесуального права, що є підставою для скасування рішення в частині задоволення позовної вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та ухвалення в цій частині нового рішення, яким у задоволенні вказаної вимоги до ОСОБА_3 слід відмовити. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування скасувати та ухвалити нове рішення, яким вказану вимогу задовольнити. В решті рішення залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 червня 2021 року в частині задоволення позовної вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на контейнери розміщені на території Комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок», а саме:
тритонний контейнер на торгівельному місці №177 площею 5,5 кв.м., що знаходиться в торгівельному секторі № НОМЕР_1 , вартістю 10 000 гривень;
двадцятитонний контейнер на торгівельному місці №799-С площею 20,64 кв.м., що знаходиться в торгівельному секторі № НОМЕР_2 та двадцятитонний контейнер на торгівельному місці №799-С (2 поверх) для зберігання товарів в торгівельному секторі № НОМЕР_2 , загальною вартістю 20 000 гривень;
двадцятитонний контейнер на торгівельному місці №272-Д «З» площею 19,6 кв.м., що знаходиться в торгівельному секторі № НОМЕР_5 та двадцятитонний контейнер на торгівельному місці №272-Д «З» (2 поверх) для зберігання товарів, загальною вартістю 20 000 гривень.
В решті рішення залишити без змін.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1905 гривень 75 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 143 гривні 75 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 30 листопада 2021 року.

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді:                                                 О.О. Одинак
                                                             І.Б. Перепелюк