Справа № 456/2622/18                                Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т. 
Провадження № 22-ц/811/2495/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., 
за участі секретаря: Савчук Г.В.,
з участю представника Акціонерного товариства «ОТП Банк» - Жидачек Т.М., представника ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Стрийського відділення ПАТ «ОТП Банк», третьої особи без самостійних вимог Національного Банку України про зарахування сплачених процентів на погашення тіла кредиту, зобов?язання припинити нарахування відсотків та пені та відшкодування моральної шкоди, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Стрийського відділення ПАТ «ОТП Банк», третьої особи без самостійних вимог Національного Банку України про визнання недійсним додаткового договору до кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» зарахувати сплачені ОСОБА_1 з 18 березня 2014 року відсотки в грошовому виразі та плату за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по Кредитному договору №602/6365/11 від 11 жовтня 2011 року по дату постановлення рішення суду.
Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» до закінчення особливого періоду в Україні припинити ОСОБА_1 нарахування процентів та пені по кредитному договору №602/6365/11 від 11 жовтня 2011 року.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди - відмовлено.
Поновлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк на звернення до суду.
Визнано недійсним п. 2.1.1. додаткового договору №1 до кредитного договору №602/6365/11 від 11 жовтня 2011 року, а саме в частині укладення між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк».
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) грн.
Стягнуто з Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) грн..
Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «ОТП Банк».
В апеляційній скарзі посилається на те, що за кредитним договором позичальником є дві особи.
Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, яким зобов`язав АТ «ОТП Банк» зарахувати сплачені кошти у погашення основного боргу за період з 18 березня 2014 року по день ухвалення рішення не врахував тієї обставини, що в кредитному договорі є два позичальника, а не тільки ОСОБА_1 .
Звертає увагу на те, що позивачі перебувають у шлюбі між собою, тому при віришенні спору суд повинен керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.
Посилається на те, що суд першої інстанції не мотивував своє рішення в частині визнання недійсним п. 2.1.1. додаткового договору № 1 до Кредитного договору в частині його укладення між ОСОБА_2 та банком та не обґрунтував в чому полягає помилка, допущена банком при укладенні цього додаткового договору.
Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цих частинах, яким у задоволенні прозову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Акціонерного товариства «ОТП Банк» - Жидачек Т.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на заперечення її вимог, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Акціонерне товариство «ОТП Банк» оскаржив рішення лише в частині задоволених позовних вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відтак апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 602/6365/11 від 11 жовтня 2011 року у розмірі: перший транш – 45 000,00 грн. та другий транш – 105 000,00 грн. для придбання товарів/послуг до 11 жовтня 2021 року /а.с.9-17/.
Згідно п.3.1. кредитного договору, на період з 11 жовтня 2011 року до 11 жовтня 2012 для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 17.99 % річних.
Згідно п.3.2. кредитного договору, на період з 12 жовтня 2012 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка та фіксований процент 5,00 % річних.
11 жовтня 2011 року між «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № 602/6365/11 від 11 жовтня 2011 року, яким внесено зміни та доповнення до кредитного договору, серед яких позичальник №2 приймає всі зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, внаслідок чого на підставі ст. 543 ЦК України стає солідарним боржником /а.с.18-21/.
З метою забезпечення кредитного договору №602/6365/11 від 11 жовтня 2011 року, 12 жовтня 2011 року між ПАТ«ОТП Банк» та позивачем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я. Згідно п.3.1. договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 /а.с.22-24/.
15 жовтня 2011 року договором внесено зміни та доповнення до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я. 12.10.2011 за реєстраційним № 1078 /а.с.25/.
Згідно договору № 602/6364/11 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній валюті для фізичних осіб від 13 жовтня 2011 року, банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1 та здійснює його розрахункове та касове обслуговування в національній та іноземних валютах /а.с.26-27/.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, учасником бойових дій. 
Посвідчення позивачу видане 05 травня 2016 року безтерміново та воно дійсне на всій території України (а.с.7).
Так, дане посвідчення свідчить про те, що ОСОБА_1 має пільги, відповідно до закону.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.
Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає підстави стверджувати, то у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.
Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.
Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18.
З матеріалів справи вбачається, що Позивач ОСОБА_1 з 10 жовтня 1994 року є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 по теперішній час, що підтверджується копією довідки Військової частини НОМЕР_2 № 974 від жовтня 2017 та довідки Управління СБУ у Львівській області №822 від 21 вересня 2017 року /а.с.8/.
На підставі викладеного, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, учасником бойових дій, ПАТ «ОТП Банк» не повинен був нараховувати ОСОБА_1 штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань та проценти за користування кредитом.
Плата за надання кредиту за своїм характером фактично є процентами за користування кредитом, тому нараховувалася позивачу безпідставно з урахуванням п. 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Кошти сплачені позивачем ОСОБА_1 на погашення суми кредиту повинні спрямовуватися на погашення тіла кредиту, оскільки до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» зарахувати сплачені ОСОБА_1 з 18 березня 2014 року відсотки в грошовому виразі та плату за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по Кредитному договору №602/6365/11 від 11 жовтня 2011 року по дату постановлення рішення суду та зобов`язання Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до закінчення особливого періоду в Україні припинити ОСОБА_1 нарахування процентів та пені по кредитному договору №602/6365/11 від 11 жовтня 2011 року.
Доводи апеляційної скарги в цій частині таких висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія їх відхиляє.
Разом з тим, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» не звільняють військовослужбовців від виконання зобов`язання за кредитним договором повністю.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не мотивував своє рішення в частині визнання недійсним п. 2.1.1. додаткового договору № 1 до Кредитного договору в частині його укладення між ОСОБА_2 та банком та не обґрунтував в чому полягає помилка, допущена банком при укладенні цього додаткового договору, на думку колегії суддів також не спростовує висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.
Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним п. 2.1.1. додаткового договору №1 до кредитного договору №602/6365/11 від 11 жовтня 2011 року, а саме в частині укладення між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк», суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що із заявою-анкетою до відповідача звертався саме ОСОБА_1 з проханням надати йому кредит. 
Окрім цього, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на час видачі кредитних коштів була не працевлаштована.
Згідно долученого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що платежі щомісячно вносить ОСОБА_1 .
Пунктом 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.
Пунктом 1 ст. 627 ЦК України також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 даного кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Факт порушення прав позивача ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно визнав встановленим і доведеним. 
Відповідачем ці доводи у належний процесуальний спосіб не спростовані.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.