ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6460/21 Справа № 183/4127/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна  Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.         
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” 
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року 
по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, –
В С Т А Н О В И Л А:
       У липні 2020 року позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування.
       Позов мотивований тим, що 03 листопада 2016 року між ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АК/5079230, на підставі якого було забезпечено транспортний засіб ВАЗ 2107, д/н НОМЕР_1 .
        23 січня 2017 року з вини відповідача, який керував автомобілем "ВАЗ 2107", д/н НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль "Деу Ланос", д/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані збитки, постраждалих немає. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
       У зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі умов полісу ОСЦПВВНТЗ № АК/5079230, страхового акту № 180000100532 від 11 травня 2017 року, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, потерпілій стороні виплачено страхове відшкодування у розмірі 17 140,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР028449 від 12 травня 2017 року, у зв`язку з чим право регресної вимоги виникло на суму 17 140,94 грн. 
       Позивач звернувся до відповідача із проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була, що змусило позивача звернутися із позовом до суду. 
       Зазначену суму, а також судові витрати позивач просив стягнути з відповідача. Крім того, позивач просив продовжити строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом на строк дії карантину.

       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.
       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.
       Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

       Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 січня 2017 року о 20 годині 00 хвилин поблизу будинку № 238 на вул. Сучкова у м. Новомосковськ Дніпропетровської області сталася ДТП з участю автомобіля "ВАЗ 2107", д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля "Деу Ланос", д/н НОМЕР_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди спричинені збитки, автомобілі отримали механічні пошкодження.
       Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 5).
       Власник пошкодженого транспортного засобу – ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав позивачеві повідомлення про настання страхового випадку та заяву про виплату грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем, в порядку ст. 35, пп. а) ст.41.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с. 7, 11).
       На підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля "Деу Ланос", д/н НОМЕР_2 , складений звіт № 30011703 від 03 лютого 2017 року (а.с. 13-24).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.
       Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
       Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
       Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
       Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Як вбачається із матеріалів справи, в страховому акті № 170000100532, так і в платіжному дорученні № ЗР028449 від 12 травня 2017 року щодо виплати суми у розмірі 17140,94 грн., зазначено про виплату страхової суми на ремонт транспортного засобу ВАЗ 2107, д.н. НОМЕР_1 , а не автомобіля "Деу Ланос", д/н НОМЕР_2 (а.с. 9, 10).
       Ухвалою  Дніпровського апеляційного суду від  02 вересня 2021 року було витребувано у Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_4  належним чином завірену інформацію:
- чи здійснювались в період 2017 року ремонтні роботи пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу "Daewoo Lanos TF69Y", д/н НОМЕР_2 ?
- чи здійснювались в період 2017 року ремонтні роботи транспортного засобу "ВАЗ 2107, д/н НОМЕР_1 ?
- чи отримувались в період 2017 року грошові кошти від Приватного акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” в рахунок відшкодування на ремонт пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу "Daewoo Lanos TF69Y", д/н НОМЕР_2 , власник ОСОБА_2 у розмірі 17 140,94 грн. чи іншого транспортного засобу за платіжним дорученням № ЗР028449 від 12 травня 2017 року?
       Проте, дана ухвала суду апеляційної інстанції виконана не була.
       Натомість, стороною позивача було надано довідку від 18.08.2021 року за вх. № 8250, підписаною директором Департаменту врегулювання страхових випадків та головним бухгалтером Приватного акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп”, згідно якої при здійсненні виплати страхового відшкодування у страховій справі № 170000100532 (ДТП від 23.01.2017 року за участі забезпеченого т.з. ВАЗ 2107, д.н. НОМЕР_1 та т.з. "Деу Ланос", д/н НОМЕР_2 ) у призначенні платежу ПрАТ УСК “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” було допущено технічну помилку, а саме : замість вірного “Відшкод. зг.СА № 170000100532 від 11.05.17 ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_3 на ремонт ТЗ № АЕ 3385 ВТ без ПДВ” зазначено помилково “Відшкод. зг.СА № 170000100532 від 11.05.17 ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_3 на ремонт ТЗ № АЕ 8371 СТ без ПДВ”.
       Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем було доведено виплату страхової суми на ремонт транспортного засобу "Деу Ланос", д/н НОМЕР_2 .
       Згідно із ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
       Страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
       Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
       Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       Згідно з ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 993, 1191 ЦК України до страхової організації, що сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яку особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.
       Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
       Згідно із підпунктом "в" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
       Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.
       Як на підставу позову щодо права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, позивач у своїй заяві посилається на те, що відповідач після ДТП за його участю відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
       Судом апеляційної інстанції було витребувано у Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області матеріали адміністративної справи № 183/407/17 (3/183/288/17, 3/183/289/17) про адміністративне правопорушення, що надійшло з відділення з нагляду за дорожнім рухом сектору превенції Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, за ст.124 КупАП та ст.130 КупАП у відношенні — до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Як вбачається із вказаних матеріалів адміністративної справи, відповідно до постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року у справі № 183/407/17 судом було встановлено, що 23.01.2017 року о 20.00 годині водій ОСОБА_1 поблизу буд. № 238 по вул.. Сучкова м. Новомосковська Дніпропетровської області керував автомобілем «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. 
       Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
       Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) підлягають стягненню на користь Приватного акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ЄДРПОУ 24175269) витрати в порядку регресу, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування у розмірі 17 140, 94 грн. (сімнадцять тисяч сто сорок гривень 94 копійки).
       Разом з тим, посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом, не ґрунтуються на законі, оскільки Законом України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)  Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнений пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".
       Таким чином, строк позовної давності позивачем у цій справі не пропущений.
Відповідач ОСОБА_1 належним чином сповіщений про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції до суду не з`явився, та не спростував доводів апеляційної скарги та доказів у підтвердження заявлених позивачем вимог.
       Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
       Отже, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового про задоволення позовних .
       У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” належить стягнути судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5 255 грн.
Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” – задовольнити.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року – скасувати та ухвалити нове.
Позов Приватного акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ЄДРПОУ 24175269) витрати в порядку регресу, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування у розмірі 17 140, 94 грн. (сімнадцять тисяч сто сорок гривень 94 копійки).
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ЄДРПОУ 24175269) судовий збір у розмірі 5 255 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: Т.П. Красвітна

               І.А. Єлізаренко