ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 року м. Херсон
єдиний унікальний номер справи 766/10580/20
номер провадження 22-ц/819/1324/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.
суддів: Бездрабко В.О.
                Приходько Л.А.
секретар Дундич А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Салівонського Олексія Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2021 року, постановлене у складі судді Войцеховської Я.В. зі складенням його повного тексту 06.05.2021 року в цивільній справі № 766/10580/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики

ВСТАНОВИВ:
10.07.2020 року ОСОБА_2 через свого представника, адвоката Корнелюка Вадима Васильовича звернувся до міського суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачами своїх зобов`язань за договорами позики коштів від 15.04.2015 року, 15.05.2017 року, 04.06.2018 року,15.03.2019 року, що були укладені з ОСОБА_1 у вигляді письмових розписок.
Так, відповідно до розписки від 15.04.2015 року ОСОБА_2 надав, а ОСОБА_1 отримала в борг кошти в розмірі 190000,00 дол. США з терміном повернення до 15.04.2016 року. Поручителем зобов`язань 
 ОСОБА_1 виступив її чоловік ОСОБА_3 , про що зробив відповідний запис в розписці власним підписом та поставив печатку фізичної особи-підприємця. 
15.05.2017 року ОСОБА_2 надав в позику ОСОБА_1 ще 80000,00 дол. США, а остання в свою чергу підтвердила свою заборгованість перед ОСОБА_2 в сумі 270000,00 дол. США з терміном повернення через півроку, тобто до 15.11.2017 року, про що власноручно написала розписку.
04.06.2018 року ОСОБА_2 надав в позику ОСОБА_1 ще 80000,00 дол. США у зв`язку з чим до розписки від 15.05.2017 року було внесено зміни щодо суми підтверджуваного боргу 350000,00 дол. США з терміном повернення один рік, тобто до 04.06.2019 року. ОСОБА_3 виступив поручителем ОСОБА_1 за її зобов`язаннями згідно розписки від 15.05.2017 року зі змінами від 04.06.2018 року, про що зробив відповідний запис в розписці власним підписом та поставив печатку фізичної особи-підприємця.
15.03.2019 року ОСОБА_2 надав в позику ОСОБА_1 ще 50000,00 дол. США, у зв`язку з чим остання розпискою від 15.03.2019 року підтвердила свою заборгованість перед ОСОБА_2 в сумі 400000,00 дол. США станом на 15.03.2019 року, яку зобов`язалася повернути частинами, при цьому сторони домовились, що позичені кошти повертаються позивачу у повному обсязі в гривнях в еквіваленті відповідно до курсу встановленого НБУ на момент повернення. ОСОБА_3 виступив поручителем зобов`язань ОСОБА_1 згідно розписки від 15.03.2019 року, про що зробив відповідний запис в розписці власним підписом та проставив печатку фізичної особи-підприємця.
Посилаючись на те, що відповідачі станом на 10.07.2020 рік кошти не повернули, ОСОБА_2 просив суд, стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 400000,00 доларів США, що в еквівалентному вираженні складає 10773400,00 грн., судові витрати у розмірі судового збору та 30000,00 грн, витрати за послуги адвоката покласти на відповідачів солідарно.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 
28.04.2021 року позовні вимоги задоволено частково.Стягнуто з
 ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 400000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 10773400,00 грн. 
        В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 930,40 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог та в скасованій частині прийняти нове рішення, яким у цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано сплив строку позовної давності до розписки від 15.04.2015 року про застосування якого відповідачкою було заявлено; судом не взято до уваги, що боргові розписки від 15.07.2017 та 15.03.2019 року не можуть бути доказом переривання строку позовної давності, відповідно до ст.264 ЦК України, оскільки з їх змісту не вбачається посилання на договір позики від 15.04.2015 року. Звертає увагу суду на те, що зі змісту розписок від 15.05.2017 року, 04.06.2018 року та 15.03.2019 року не вбачається факту отримання ОСОБА_1  грошових коштів, зазначені розписки не містять відомостей про передачу коштів та їх отримання відповідачкою, тому вказані правовідносини не виникають із договору позики. 
Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_1 , адвокат Салівонський О.М. доводи апеляційної скарги підтримав з підстав в ній викладених, просив скаргу задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Варняк Н.С. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.04.2015 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 в борг кошти в сумі 190000,00 доларів США, а остання зобов`язалася повернути отриманні нею кошти до 15.04.2016 року, про що власноручно склала розписку.
15.05.2017 року ОСОБА_1 власноручно склала розписку, в якій зазначає про те, що продовжує бути винна ОСОБА_2 270000,00 доларів США та зобов`язується повернути всю суму протягом півроку з моменту підписання даної розписки.
04.06.2018 року на вказаній розписці зроблено дописку, згідно якої сума боргу зазначена в розмірі 350000,00 доларів США, а строк повернення - рік.
15.03.2019 року ОСОБА_1 власноручно склала розписку, в якій підтверджує свій борг перед ОСОБА_2 станом на 15.03.2019 рік в сумі 400000,00 доларів США, який сплатив їй зазначену суму боргу частинами, та зобов`язалася повертати заборгованість частинами по 4000,00 доларів до повного погашення.
Факт написання вказаних розписок ОСОБА_1 не оспорює.
Отже, матеріали справи свідчать про наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 правовідносин, які випливають з боргових розписок та за своєю правовою природою є правовідносинами, що виникають з договору позики.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з положеннями ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі 464/3790/16-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Судом встановлено, що надані позивачем розписки містять дату складення розписки, суму боргу, зобов`язання відповідачки повернути борг.
Натомість свого зобов`язання ОСОБА_1 не виконала, борг позивачу не повернула.
Приймаючи рішення у справі в частині стягнення суми боргу, міський суд виходив з того, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 не виконала свого обов`язку щодо повернення суми позики, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 400000,00 доларів США є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції наслідків спливу строку позовної давності, про застосування яких було заявлено відповідачкою, апеляційний суд виходить з такого.
Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно із статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах позовної давності, а не після її спливу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 було вчинено дії, які свідчать про переривання позовної давності, а саме визнання нею існування боргу, розписка від 15.05.2017 року, зміна договору в частині розміру боргу, розписка від 04.06.2018 року, розписка від 15.03.2019 року, в якій боржник підтверджує наявність свого боргу в сумі 400000,00 доларів США. 
Враховуючи, що відповідні дії вчинялися у період, коли позовна давність не сплинула, то наявні обставини її переривання, а тому суд першої інстанції підставно виходив з того, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні. 
Посилання апелянта на те, що розписки від 15.05.2017, 04.06.2018, 15.03.2019 не можуть бути доказом переривання строку позовної давності, оскільки з їх змісту не вбачається посилання на договір позики від 15.04.2015 року, апеляційним судом не приймаються, як такі, що не відповідають фактичним обставинам встановленим судом, оскільки встановлено, що зазначені розписки, в тому числі, є підтвердженням існування боргу за розпискою від 15.04.2015 року.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Повний текст постанови складений 12.10.2021 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України суд

                                        ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу адвоката Салівонського Олексія Миколайовича, який діє від імені  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                               Л.В. Базіль

Судді:      В.О. Бездрабко

        Л.А. Приходько