Ухвала
іменем України
 
27 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 127/8962/20
провадження № 51-4648ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 8 червня 2021 року.
Встановлені обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2021 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК – на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 185 цього Кодексу – на строк 4 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року, ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 8 червня 2021 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника та частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора. Змінив вирок Вінницького міського суду Вінницької області
від 16 січня 2021 відносно ОСОБА_4 у частині призначеного покарання за сукупністю вироків і злочинів та зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання.
Призначив ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК покарання  у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70, пп. а п. 1 ч. 1 ст. 72 КК за сукупністю злочинів з урахуванням покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області
від 12 березня 2020 року, шляхом часткового складання, призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці.
За ч. 3 ст. 185 КК ОСОБА_4 призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 71, пп. а п. 1 ч. 1 ст. 72 КК частково приєднав до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуту частину покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року, та визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк
4 роки 6 місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 апеляційний суд постановив рахувати 8 червня 2021 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахував строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 
у строк відбування покарання з 16 травня 2020 року по 16 березня 2021 року
з розрахунку 1 день тримання під вартою за 1 день позбавлення волі та відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року за період з 28 квітня по 8 червня 2021 року.
У решті вирок суду залишив без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на незаконність рішень судів першої й апеляційної інстанцій, просить скасувати ухвалу апеляційного суду повністю, а вирок місцевого суду – в частині засудження за ч. 3 ст. 185 КК. У частині засудження за ч. 2 ст. 185 КК просить пом`якшити покарання до 2 років обмеження волі. 
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,
а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено
в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням закону, засуджений у касаційній скарзі не навів обґрунтування незаконності вироку та ухвали, як він мав зробити відповідно до статей 412–414 КПК, не зазначив, які конкретно положення матеріального і процесуального закону порушено судами попередніх інстанцій, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і чому їх слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом вироку та ухвали з огляду на положення статей 370, 374, 404 і 419 КПК, а також статей 50, 65, 70–72 і 185 ККу їх взаємозв`язку.
Засуджений у касаційній скарзі не вмотивував, у чому виявилося неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, під час призначення йому покарання із застосуванням статей 70 і 71 КК.
Також, не погоджуючись із покаранням, призначеним за ч. 2 ст. 185 КК, засуджений
у касаційній скарзі не зазначив, у чому полягає його явна несправедливість відповідно до ст. 414 КПК.
Касаційна скарга не містить посилання на жодну з підстав, передбачених ст. 438 КПК, для перегляду ухвали апеляційного суду.
Засуджений у касаційній скарзіне зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, та у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення) відмовив. Також засуджений не вказав, яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі його захисника, усупереч ст. 419 цього Кодексу, апеляційний суд узагалі не дослідив,
не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
У касаційній скарзі відсутні конкретні доводи щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі,з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість засуджений наголошує на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду касаційним судом.
Вимоги касаційної скарги щодо одночасного скасування ухвали апеляційного суду та зміни вироку суду першої інстанції з призначенням покарання не узгоджуються з повноваженнями касаційного суду, відображеними у ст. 436 КПК, за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 8 червня 2021 року і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                                 ОСОБА_3