Ухвала
 
06 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 2-2251/08
провадження № 61-18645 ск21 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалуХерсонського апеляційного суду у складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., від 01 жовтня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою, 
ВСТАНОВИВ :
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 вересня 2008 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованою на АДРЕСА_1 , згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 червня 2008 року № 186.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 лютого 2009 року клопотання ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на заочне рішення від 24 вересня 2008 року, до якої додала клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Зазначила, що ні апелянт, ні її представник не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали про відмову у перегляді заочного рішення, тому строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, та надано їй строк для звернення до суду із клопотанням, в якому рекомендовано навести інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, оскільки підстави, зазначені нею у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними.
03 листопада 2016 року ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обгрунтовано тим, що з 2009 року по теперішній час ОСОБА_1 знаходилася на лікуванні поза межами                 м. Херсона, фізично не мала можливості вчинити дії, спрямовані на оскарження заочного рішення. Через юридичну необізнаність потребувала правової допомоги, однак у зв`язку із скрутним фінансовим становищем не мала можливості своєчасно звернутися за правовою допомогою, що призвело до пропуску строку на апеляційне оскарження.
Питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного заочного рішення вирішувалося судом апеляційної інстанції неодноразово.
Востаннє ухвалою Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою             ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду                         м. Херсона від 24 вересня 2008 року.
У листопаді 2021 року до Верховного Суду  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2021 року, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Доводи заявника зводяться до того, що апеляційним судом порушено принцип верховенства права, позбавлено її права на судовий захист та відновлення порушеного права, оскільки не взято до уваги поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Згідно з частиною першою статті 228 ЦПК України 2004 року у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 231 ЦПК України 2004 року).
Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Встановивши, що ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу 03 жовтня            2016 року, апеляційний суд дійшов вірного висновку про пропуск строку на апеляційне оскарження та запропонував заявнику навести поважні причини цього строку.
Згідно з частиною першою статті 73 ЦПК України 2004 року суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що єдиною умовою поновлення пропущеного процесуального строку, в тому числі і строку на апеляційне оскарження, є визнання причин пропуску такого строку поважними. При цьому, поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Встановивши, що  ОСОБА_1 станом на 13 лютого 2009 року була обізнана про ухвалу суду від 03 лютого 2009 року, однак апеляційну скаргу на заочне рішення від 24 вересня 2008 року подала 03 жовтня 2016 року, апеляційний суд застосувавши правильно положення статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявник не навела поважних причин пропуску строку та не надала доказів про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі заявника, причин, які б зумовили поважність пропуску строку, встановленого частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року.
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не дослідив причин пропуску строку на апеляційне оскарження та відповідні докази, які було надано, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, яке містить висновки по суті розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
Поновлення процесуального строку за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Визнаючи неповажними причини пропуску  ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції належно обгрунтував свої висновки, вказавши, що періодичне лікування ОСОБА_1 з червня 2009 року по 2014 рік не свідчить про об`єктивні перешкоди для подачі апеляційної скарги на судове рішення від 24 вересня 2008 року, про наявність якого ОСОБА_1 була достовірно обізнана. Юридична необізнаність ОСОБА_1 та відсутність у неї коштів для звернення за кваліфікованою правовою допомогою не є поважними причинами значного пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили після спливу значного строку (більш як 7 років), є втручанням у принцип юридичноївизначеності і є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, Верховний Суд у цій справі двічі висловлювався про відсутність доказів, які б свідчили про поважність причин, якими   ОСОБА_5 обгрунтовувала пропуск строку на апеляційне оскарження судового рішення (постанови Верховного Суду від 10 лютого та 08 вересня 2021 року).
Інші доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонськогоапеляційного суду              від 01 жовтня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                      О. В. Білоконь
                                                                                                                О. М. Осіян
                                                                                                                Н. Ю. Сакара