ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13151/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 листопада 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерство внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерство внутрішніх справ України, в якому просив:       
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у розгляді висновку про призначення одноразової грошової допомоги позивачу;
- зобов`язати відповідача розглянути висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийняти рішення про призначення або про відмову в призначення одноразової грошової допомоги.  
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року позов задоволено. 
В апеляційній скарзі Міністерство внутрішніх справ України, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.     
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Станом на 29 листопада 2021 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.   
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 15    жовтня 2015 року №873 о/с "Щодо особового складу" старшого лейтенанта міліції   ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України 15 жовтня 2015 року.
Згідно із направленням Головного управління МВС України в м. Києві від 12 грудня 2019 року №1/1390-Кр позивач направлений на огляд до військово-лікарської комісії державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву" для визначення причинного зв`язку захворювань.
В постанові медичної (військово-лікарської) комісії державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву" від 09 січня 2020 року №2/20 зазначено, що захворювання старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , "ТАК, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ".
Головним управлінням МВС України в м. Києві позивач 13 травня 2020 року направлений для проходження медико-соціальної експертної комісії для встановлення втрати працездатності у відсотковому відношенні.
Головним управлінням МВС України в м. Києві позивачу також надане направлення від 13 травня 2020 року№1/549 Пу на медико-соціальну експертну комісію міста Києва для визначення наявності групи інвалідності у позивача та причинного зв`язку інвалідності.
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 11 серпня 2020 року серії 12ААА №038653 ступень втрати професійної працездатності позивача у відсотках становить 70%, причиною втрати професійної працездатності є "захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС".
Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною комісією від 11 серпня 2020  року серії 12ААБ №437764 під час первинного огляду позивачу з 04 вересня 2020 року встановлена друга група інвалідності, причина інвалідності - "захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС".
13 серпня 2020 року позивач звернувся до Голови Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в м. Києві із заявою про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги, до якої додав: довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності від 11 серпня 2020 року серії 12ААА №038653, копію виписки з акта огляду МСЕК від 11 серпня 2020    року серії 12ААБ №437764, постанову медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по місту Києву" від 09 січня 2020 року №2/20, копію паспорта та копію ідентифікаційного коду.
Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в м. Києві листом від 10  вересня 2020 року №1/987-Пу повідомила позивача, що матеріали про призначення одноразової грошової допомоги, які були направлені для прийняття рішення до МВС України, повернуті на доопрацювання, оскільки при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, що унеможливило прийняття рішення про призначення грошової допомоги згідно із Порядком.  
20 жовтня 2020 року позивач подав до Голови Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в м. Києві заяву, в якій просив долучити до раніше поданих документів для виплати одноразової грошової допомоги лист Спеціалізованої кардіологічної МСЕК №2 Київського міського центру медико-соціальної експертизи від 13 жовтня 2020 року №58/17. 
Листом від 20 січня 2020 року Головне управління МВС України в м. Києві повідомило позивача, що матеріали про призначення одноразової грошової допомоги, які були направлені для прийняття рішення до МВС України, повернуті на доопрацювання у зв`язку з тим, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пунктів 10  та 16 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2009 року №1317 "Питання медико-соціальної експертизи". 
20 жовтня 2020 року позивач втретє подав до Голови Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в м. Києві заяву, в якій просив долучити до раніше поданих документів для виплати одноразової грошової допомоги лист Спеціалізованої кардіологічної МСЕК №2 Київського міського центру медико-соціальної експертизи від 02  лютого 2020 року №13/17. 
Листом від 05 березня 2020 року Головне управління МВС України в м. Києві повідомило позивача, що матеріали про призначення одноразової грошової допомоги, які були направлені для прийняття рішення до МВС України, повернуті на доопрацювання у зв`язку з тим, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пунктів 10  Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2009 року №1317 "Питання медико-соціальної експертизи", відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю , до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Питання пов`язані з виплатою одноразової грошової працівнику міліції регламентував Закон України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ.
Частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" передбачено, що, зокрема, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності, що настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності II групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
07 листопада 2015 року Закон України "Про міліцію" втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ.
Абзацом 3 пункту 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що за позивачем, який проходив службу в органі внутрішніх справ, і якому встановлено інвалідність, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням цієї служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію".
Такий підхід щодо застосування норм права реалізовано Верховним Судом, зокрема, в постановах від 07 березня 2018 року у справі №464/5571/16-а, від 21 червня 2018 року у справі №822/31/18 та від 28 серпня 2018 року у справі №804/6297/17. 
Кабінет Міністрів України 21 жовтня 2015 року прийняв постанову №850, якою затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі по тексту - Порядок № 850).
Згідно із пунктом 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Згідно з пунктом 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:
- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії:
- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;
- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Відповідно до пункту 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає Міністерству внутрішніх справ в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку №850, висновок щодо виплати грошової допомоги.
Пунктом 9 Порядку №850 передбачено, що Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Підстави для відмови у виплаті грошової допомоги встановлені пунктом 14 Порядку №850, а саме, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, зокрема, якщо інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
З аналізу зазначених норм вбачається, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям МВС України відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги). Неприйняття жодного рішення свідчить про недотримання МВС України встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
Крім того, повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства Порядком №850 не передбачено, а тому дії відповідача щодо повернення документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечать зазначеним вище нормам.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №822/1579/17, від 19 лютого 2019 року у справі №802/498/18-а та від 05  лютого 2020 року у справі №580/103/19.
Отже, розгляд заяви, доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги та висновку керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції щодо виплати грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), а тому відповідачем належним чином не розглянуто документи позивача, зокрема, висновок щодо виплати йому грошової допомоги.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, повертаючи документи на доопрацювання, ухиляється від розгляду висновку про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийняття рішення, віднесеного до його компетенції відповідно до пункту 9 Порядку №850, а, отже, фактично відмовляє позивачу у розгляді висновку про призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги, а тому наявні правові підстави для визнання протиправними дій відповідача, щодо відмови у розгляді висновку про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та зобов`язання відповідача розглянути висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийняти рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.
Згідно з ч. 1  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                     
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.           
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року залишити без змін.           
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Глущенко Я.Б.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.