ПОСТАНОВА 
Іменем України

05 жовтня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/708/20
провадження № 22-ц/4809/1473/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Чельник О. І., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу  за апеляційною скаргою адвоката Бравермана Владислава Олександровича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2021 року у складі судді Іванової Л.А. і
В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути на свою користь матеріальну шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10 554,88 грн та понесені судові витрати в розмірі 11 500 грн.
       Позовна заява мотивована тим, що 22.11.2019 в м. Кропивницькому по вул. Шевченка, 34, відповідач, керуючи транспортним засобом – автомобілем AUDI Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час виїзду з двору будинку, будучи неуважною, не дотрималася бокового інтервалу та здійснила зіткнення з належним позивачу транспортним засобом автомобілем Ford Mondeo, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований.
Внаслідок вказаного транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Зазначеними діями відповідач порушила вимоги п.п.2.3б, 13.1 ПДР та постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.12.2019 ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Внаслідок ДТП, належному позивачу автомобілю спричинені механічні пошкодження у вигляді деформації переднього правого крила на 50% з глибокою зміною геометрії, зміщення в проймі капоту та зміщення назад, а також пошкоджено лако-фарбне покриття (подряпини) лівої частини переднього бампера. 
Згідно рахунку-фактури № АК-00001572 від 22.11.2019 вартість відновлювального ремонту складає 18 360 грн (сума без ПДВ - 15 300 грн). 
Відповідно до звіту № 302 про оцінку вартості матеріального збитку від 25.11.2019 вартість відновлювального ремонту становить 15 796, 93 грн. 
Для визначення матеріального збитку, нанесеного в результаті ДТП, експерт застосував коефіцієнт зносу пошкодженого автомобіля - 0,7, тому вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті ДТП власнику колісного транспортного засобу марки «Ford Mondeo», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 10 554,88 грн.
Крім того, позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 11 500 грн, з яких 10 000 грн - витрати на правову допомогу та 1 500 грн — витрати на проведення експертизи.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10 554 грн 88 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що з наданих позивачем доказів судом встановлено факт пошкодження автомобіля позивача ОСОБА_1 в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 22.11.2019, належність автомобіля позивачу, вина водія (відповідача) ОСОБА_2 в даній ДТП і відповідно в заподіянні шкоди.
Розмір шкоди, завданої позивачеві, підтверджується наданим суду висновком суб`єкта оціночної діяльності, при цьому, суд першої інстанції врахував, що відповідач при судовому розгляді справи не довела суду інший розмір прямого збитку чи фактичних витрат та не спростувала звіт № 302 про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля позивача, завданого власнику колісного транспортного засобу, та розмір матеріального збитку, визначеного позивачем шляхом подання суду відповідних доказів.
Відмовляючи в стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що представник позивача в додатковому договорі № 1 до договору № 117 про надання правової допомоги від 21 січня 2020 року здійснив власноручний напис про виплату позивачем гонорару в повному обсязі, останній фактично не долучив до матеріалів справи документального підтвердження витрат на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Крім того, для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі, та, оскільки, в межах спірних правовідносин замовлення експертної оцінки майна відбулося за ініціативою позивача ОСОБА_1 до звернення до суду з позовом, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відшкодування позивачу в якості судових витрат - витрат на підготовку експертного висновку.
В апеляційній скарзі адвокат Браверман В.О., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2021 року в частині відмови в стягненні на користь позивача судових витрат та ухвалити нове, яким визначити, що позовні вимоги задоволені в поному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 11 500 грн та судові витрати на правничу допомогу, пов`язану з апеляційний оскарженням рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що по факту позов задоволено в повному обсязі, відповідно і судовий збір на користь держави суд першої інстанції стягнув у повному обсязі в розмірі 840,80 грн, від сплати якого був звільнений позивач на момент зверненя з позовом до суду.
Розподіл судових витрат не являється позовною вимогою, а врегульований нормами статті 141 ЦПК України, тому відмову у стягненні судових витрат не можливо ототожнювати з відмовою у задоволенні частини позовних вимог.
Документом, що свідчить про оплату гонорару адвоката, пов`язаного з наданням правової допомоги був додатковий договір, в якому мається відмітка про сплату 28 липня 2020 року клієнтом ОСОБА_1 гонорару в розмірі 10 000 грн, а тому висновок суду першої інстанції про те, що такими документами можуть бути лише квитанція до прибуткового касового ордер, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження є необґрунтованим, оскільки такий обов`язок не встановлений будь-яким нормативно-правовим актом.
Крім того, позивачем понесені витрати на проведення незалежної оцінки вартості майна, зокрема автотранспортного засобу, з метою визначення вартості матеріального збитку в сумі 1 500 грн, що підтверджується розрахунковою квитанцією серії ВААВ № 492156 від 25.11.2019.
Саме такими є витрати на проведення оцінки збитків, адже без проведення такої оцінки безпосередня після ДТП, не можливо було б довести збитки, так як на момент вирішення справи позивач вже відремонтував пошкоджений транспорт.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 840,80 грн не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. кіровограда від 03 лютого 2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 10 554,88 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2021 становить 227 000 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині, що переглядається, не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ордеру серії КР № 026693 від 03.02.2020 адвокат Браверман В. О. надає правову допомогу ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги № 117 від 21.01.2020.
Згідно з розрахунку оплати надання правничої допомоги адвокатом Браверманом В.О. по справі № 404/708/20, загальна вартість правової допомоги адвоката становить 11 710 грн, проте, фактично сплачений фіксований гонорар в розмірі 10 000 грн.
Додатковим договором № 1 до договору № 117 про надання правової допомоги від 21 січня 2020 року, гонорар за представництво клієнта в Ленінському районному суді м. Кіровограда у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за завдану шкоду внаслідок ДТП, становить 10 000 грн, які згідно напису адвоката Бравермана В.О. від 28.07.2020 в додатковому договорі «станом на 28.07.2020 року клієнт виплатив адвокатові в повному обсязі».
При цьому, разом з позовом позивач подав до суду договір № 302 на виконання експертної оцінки від 25.11.2019, згідно з яким суб`єкт оціночної діяльності – ОСОБА_5 , що діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 1170/1 ФДМ України від 05.12.2017, - (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) уклали договір про проведення незалежної оцінки вартості майна, зокрема, автотранспортного засобу марки «Ford Mondeo», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Висновок про вартість майна - звіт № 302 про оцінку вартості матеріального збитку) від 27.11.2019 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 , складений на замовлення ОСОБА_1 , на підставі договору № 302 від 25.11.2019, укладеного між позивачем та суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , відповідно до якого вартість робіт Виконавця встановлюється в межах договірних тарифів СОД ОСОБА_5 та складає 1 500 грн.
Позивачем ОСОБА_1 понесені витрати на проведення незалежної оцінки вартості майна, зокрема автотранспортного засобу марки «FordMondeo», державний номерний знак НОМЕР_2 , з метою визначення вартості матеріального збитку в сумі 1 500 грн, що підтверджується розрахунковою квитанцією серії ВААВ № 492156 від 25.11.2019.
Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що представник позивача - адвокат Браверман В.О. в додатковому договорі № 1 до договору № 117 про надання правової допомоги від 21 січня 2020 року здійснив власноручний напис про виплату позивачем гонорару в повному обсязі, фактично не долучив до матеріалів справи документального підтвердження витрат на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
       Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необідно надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Разом з тим, суд, приймаючи до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи.
Аналогічні висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суд від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Верховний Суд у постанові від 24.11.2020 у справі № 911/4242/15, зазначив, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт.
Крім того, Верховний Суд в додаковій постанові від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19 зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 позивач надав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, серед яких – витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн (а.с. 1-2).
На підтвердження доказів щодо повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 в Ленінському районному суді м. Кіровограда адвокатом Браверманом В.О. було надано ордер серії КР № 119430, виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 117 від 21.01.2020 (а.с. 43).
Також відповідачем було надано до суду розрахунок оплати за надання правничої допомоги адвокатом Браверманом В. О. по справі № 404/708/20 від 17.09.2020, в якому зазначено, що сума гонорару в розмірі 10 000 грн була погоджена між адвокатом та клієнтом за надання правничої допомоги та виплачена в повному обсязі на час складання даного розрахунку (а.с. 63).
У вказаному розрахунку міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійсненим ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а саме:
-зустріч, консультація клієнта з приводу судової справи та досудової альтернативи вирішення питання, узгодження правової позиції – 1,5 год. (1 215 грн);
-складання договору про надання правничої допомоги та додаткового договору до нього – 0,5 год. (405 грн);
-збирання доказів, підготовка та складання позовної заяви – 6 год. (4 860 грн);
-моніторинг руху справи з дня подання позову – 1 год (810 грн);
-прибуття в засідання, призначене на 10 годину 00 хвилин 19 травня 2020 року – 1 год (810 грн);
-участь в засіданні, призначеному на 14 годину 00 хвилин 28 липня 2020 року (1 000 грн);
-складання розрахунку оплати за надання правової допомоги – 1 год. (810 грн);
-участь в судовому засіданні (1 000 грн);
-фотокопіювання та роздрукування тексту 150 аркушів (300 грн);
-направлення позовної заяви з додатками до суду (100 грн);
-транспортні витрати на дорогу в засідання і у зворотному напрямі 19 травня 2020 року (100 грн);
-транспортні витрати на дорогу в засідання і у зворотному напрямі 28 липня 2020 року (100 грн);
-транспортні витрати на дорогу в засідання і у зворотному напрямі (100 грн);
-відправлення розрахунку оплати за надання правової допомоги відповідачеві (100 грн).
В додатках до розрахунку міститься копія додаткового договору № 1 до договору № 117 про надання правової допомоги від 21.01.2020 та докази направлення розрахунку з додатком відповідачеві (а.с. 64-65).
Згідно вказаного додаткового договору, укладеного між ОСОБА_1 та його представником адвокатом Браверманом В. О., гонорар за представництво клієнта в суді становить 10 000 грн та в ньому міститься відмітка, що станом на 28.07.2020 клієнт виплатив адвокатові гонорар в розмірі 10 000 грн у повному обсязі.
Так, у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 по справі № 727/4597/19 колегією суддів зроблено висновки, що профільний закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 оскільки останні не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.
У вказаній постанові Верховний Суд також зазначає, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката та одночасно доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Отже, як випливає з вищевикладеної позиції Верховного Суду, видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.
Аналізуючи надані представником ОСОБА_1 адвокатом Браверманом В. О. докази, надані на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу, та беручи до уваги викладену позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що стороною позивача надано належні та допустимі докази в якості підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу, зокрема розрахунок оплати за надання правничої допомоги від 17.09.2020 та додатковий договор № 1 до договору № 117 про надання правової допомоги від 21.01.2020, в яких зазначено, що сума гонорару в розмірі 10 000 грн була в повному обсязі виплачена ОСОБА_1 адвокату Браверману В. О.
Суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального прав та порушення норм процесуального права, на викладене уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про те, що позивач фактично не долучив до матеріалів справи доказів підтвердження витрат на правову допомогу, оформлених у встановленому законом порядку та безпідставно відмовив у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Разом з тим, суд звертає увагу, що частина з наданих послуг, зазначених в розрахунку, не може бути віднесена до правничої допомоги, з огляду на таке.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги — домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У п. 9 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво — вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги — види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до ст.19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:
-надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
-складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
-захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;
-надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні;
-представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;
-представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами;
-представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
-надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Аналізуючи наланий представником позивача розрахунок та беручи до уваги наведені норми права, суд дійшов висновку, що складання договору про надання правничої допомоги та додаткового договору до нього, моніторинг руху справи з дня подання позову, фотокопіювання та роздрукування тексту, направлення позовної заяви з додатками до суду, транспортні витрати на дорогу в засідання і у зворотному напрямі не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст. ст.1, 19 Закону, а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача адвокат Браверман В. О. приймав участь в судових засідань, призначених на 28 липня 2020 року – 08 хвилин (а.с. 44-45), 17 вересня 2020 року – 08 хвилин (а.с. 50), 23 грудня 2020 року – 55 хвилин (а.с. 66-67), сукупна тривалість яких складає 71 хвилину.
Визначаючи розмір судових витрат, понесених пощивачем на правову допомогу, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, ціна позову становить 10 554,88 грн, а тому суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума в розмірі 5 000 грн.
З огляду на викладене, суд вважає, що стороною позивача доведено понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 5 000 грн у суді першої інстанції, які, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено на користь позивача та його позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
Крім того, відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, суд першої інстанції виходив з того, що призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі, та, оскільки, в межах спірних правовідносин замовлення експертної оцінки майна відбулося за ініціативою позивача ОСОБА_1 до звернення до суду з позовом.
Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
За змістом пункту другого частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до частини шостої статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (частина сьома статті 139 ЦПК України).
Згідно з частиною восьмою статті 139 ЦПК України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами (частина дев`ята статты 139 ЦПК України).
З аналізу вказаних норм вбачається, що особа, яка понесла витрати на підготовку експертного висновку, звернулась до суду з позовом і надала докази понесення таких витрат, а у зв`язку з задоволенням позовних вимог має право да відшкодування таких витрат.
Матеріалами справи підтверджується, що, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача судові витрати, понесені за проведення експертизи в розмірі 1 500 грн (а.с. 1-2).
На підтвердження понесення вказаних витрат, позивачем до суду першої інстанції було надано договір № 302 на виконання експертної оцінки від 25.11.2019, згідно з яким суб`єкт оціночної діяльності – ОСОБА_5 , що діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 1170/1 ФДМ України від 05.12.2017, та ОСОБА_1 уклали договір про проведення незалежної оцінки вартості майна, зокрема, автотранспортного засобу марки «Ford Mondeo», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до висновку про вартість майна складеного, на підставі договору № 302 від 25.11.2019, вартість робіт виконавця встановлюється в межах договірних тарифів СОД ОСОБА_5 та складає 1 500 грн.
Позивачем ОСОБА_1 надані докази понесених витрат на проведення незалежної оцінки вартості майна, зокрема автотранспортного засобу марки «FordMondeo», державний номерний знак НОМЕР_2 , з метою визначення вартості матеріального збитку в сумі 1 500 грн, що підтверджується розрахунковою квитанцією серії ВААВ № 492156 від 25.11.2019.
Доказів того, що відповідач зверталась до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на проведення експертизи та із запереченнями стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на проведення експертизи, понесених у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, матеріали справи не містять.
За таких обставин, суд вважає, що заявником доведено понесення ним витрат за надання проведення експертизи у розмірі 1 500 грн у суді першої інстанції, які, враховуючи відсутність клопотань відповідача в суді першої інстанції про зменшення розміру таких витрат та заперечень, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено на користь позивача та його позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 554/8473/19 (провадження № 61-14373св20).
Суд першої інстанції не врахував, що позивач просив стягнути витрати на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, а не витрати, пов`язані з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії та, внаслідок неправильного тлумачення норм ЦПК України, помилково відмовив в задоволенні вказаних вимог.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу та витрат на проведення експертизи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу адвоката Бравермана Владислава Олександровича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2021 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу та витрат на проведення експертизи скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 5 000 (п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн витрат на проведення експертизи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя                 С. І. Мурашко 
Судді         А. М. Головань
О. І. Чельник