Справа № 754/17495/19                                                   Головуючий 1 інстанція-Бобко В.В.
Провадження № 22-ц/824/14926/2021                             Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
09 грудня 2021 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                Савченка С.І.,
            суддів                                     Верланова С.М., Мережко М.В.,
за участю секретаря              Малашевського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30 липня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Деснянської районної в місті Києві держаної адміністрації, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання дій незаконними та скасування розпорядження, -
 
в с т а н о в и в:
 
            У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 08 квітня 2019 року Київською міською прокуратурою № 3 відкрито кримінальне провадження № 42019101030000097 за ознаками злочину передбаченого ч.2ст.364 КК України, встановлено, що службові особи Деснянської РДА, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби прийняли рішення про видачу ордерів на нежитлові (допоміжні) приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 , що перебувають у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку, чим завдали тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян. З матеріалів цього кримінального провадження він довідався, що порушення житлових прав співвласників будинку вчиняються посадовою особою ОСОБА_2 , яка 26 жовтня 2018 року, здійснюючи повноваження виконувача обов`язків голови Деснянської РДА, вийшла за межі своїх повноважень і видала акт індивідуальної дії, а саме розпорядження № 579 від 26 жовтня 2018 року на чужий для РДА будинок, та відповідно на чуже майно, серед якого й нежитлове (допоміжне) приміщення № 109, що перебуває в спільній власності співвласників цього будинку. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 грудня 2019 року допоміжне приміщення № 106 на підставі незаконно виданих відповідачем правовстановлюючих документів було приватизовано та відчужено в приватну власність ОСОБА_9 . Також, як вбачається з розпорядження № 571 від 05жовтня 2016 рокубагатоквартирний житловий будинок на АДРЕСА_1  з 19 жовтня 2016 року був прийнятий на баланс ОСББ «АДРЕСА_8». Таким чином, з цього
                                                                        -  2  -
часу Деснянська РДАта її посадові особи не мали права розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомого майна, зокрема видавати розпорядження про видачу ордерів, тим більше на нежитлові (допоміжні) приміщення. Вважає, що такі дії відповідача підлягають визнанню незаконними, а оскаржуване розпорядження скасуванню. 
Посилаючись на незаконність розпорядженя, виданого з перевищенням поовноважень та порушенням його прав як співвласника допооміжних приміщень житлового будинку, просив визнати дії виконувача обов`язків голови Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації ОСОБА_2., що полягають у видачі нею розпорядження № 579 від 26 жовтня 2018 року незаконними та скасувати вказане розпорядження.
РішеннямДеснянського районного суду м.Києва від 30 липня 2021 року узадоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_10  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. 
Скарга мотивована тим, що його коротенький позов було обгрунтовано порушенням відповідачами ч.1 ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», які вийшли за межі своїх повноважень і прийняли розпорядженння щодо виддачі ордерів мешканцям гуртожитку в будинку на АДРЕСА_1 , який не належить Деснянській РДА, в тому числі на допоміжне (нежитлове) приміщення, яке перебуває у спільній власності співвласників будинку згідно ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що призвело до порушення його прав. Однак, незважаючи на надані вичерпні докази перевищення повноважень, суд відмовив у позові, не надавши юридичної оцінки порушенням ч.1 ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Висновки суду пов`язані із неправильністю установлення обставин, які мають значення для справи, зокрема суд не взяв до уваги належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які були надані ним як щодо перевищення повноважень (10 документів), так і щодо нежитлового статусу приміщень 1-го поверху гуртожитку (12 документів). Окрім того, суд застосував недопустимі докази, які не долучалися до справи, зокрема наказ № 94 «Про надання нежитлових приміщень мешканцям гуртожитку» та покази свідка ОСОБА_11 щодо зміні статусу першого поверху гуртожитку, які не відповідають дійсності. Судом не застосовано до спірних правовідносин Закони України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», згідно яких управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками, що виключає можливість здійснення РДА функцій з управління будинком. Висновки суду не стосується предмету спору, суд фактично відмовив позивачу у доступі до правосуддя, а рішення суду не відповідає критеріям справедливого розгляду та ефективного поновлення прав, встановленим ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідач Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Треті особи на боці позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5  подали до суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких підтримали скаргу і просили її задоволити, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин справи через ігнорування судом поданих доказів.
                                                            -  3  -
В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1  подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва як незаконне. 
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Маляренко С.В. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.
Представник відповідача Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації Жуковська Я.В. в суді апеляційної інстанції вважала, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, з огляду не її безпідставність, вважала рішення суду законниим і обгрунтованим.
Третя особа ОСОБА_8 заперечила проти скасування судового рішення, вважала його правильним.
Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказані ними електронні адреси судовими повістками і повідомленням про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Щодо третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то судові повістки повернулася із відміткою пошти, що особи за вказаинми адресаим не знаходиться, що у свою чергу відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено порушення його прав, свобод та інтересів з боку відповідачів, зокрема, що оспорюване розпорядження порушує права позивача як власника житлового приміщення у гуртожитку.
При цьому суд виходив з того, що оспорюване розпорядження стосуються стосується реалізації мешканцями гуртожитку права на приватизацію житла в порядку та на підставах, визначених відповідними нормами чинного законодавства України з отримання права приватної власності на житло, яке закріплене та захищене Конституційним правом на житло, а визначені у розпорядженні кімнати у гуртожитку не мають правового відношення до позивача. 
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади, в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.
Згідно ст.2 цього Закону місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують: -виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої
                                                                        -  4  -
влади вищого рівня; -законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян; -виконання державних і регіональних програм соціально-економічного та культурного розвитку, програм охорони довкілля, а в місцях компактного проживання корінних народів і національних меншин - також програм їх національно-культурного розвитку; -підготовку та виконання відповідних бюджетів; -звіт про виконання відповідних бюджетів та програм; -взаємодію з органами місцевого самоврядування; -реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.
Згідно ст.6 цього Закону актами місцевих державних адміністрацій - є відповідні розпорядження їх голів, а згідно ст. 41 Закону голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.
Особливості здійснення місцевого самоврядування у м.Києві врегульовані Законом України «Про столицю України - місто-герой Київ», згідно ст.8 якого місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.
Виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві (ст.101 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ»).
Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» у районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації, які підпорядковуються Київській міській державній адміністрації, а в разі утворення районних у місті Києві рад також є підзвітними і підконтрольними відповідним радам як виконавчі органи таких рад.
За положенннями ст.15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» вуправлінні відповідних місцевих державних адміністрацій перебувають об`єкти державної власності, передані їм в установленому законом порядку. У разі делегування місцевим державним адміністраціям районними чи обласними радами відповідних повноважень в їх управлінні перебувають також об`єкти спільної власності територіальних громад.
Відповідно до положень ст.ст.128, 129 ЖК УРСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.
За змістом ст.ст.1-3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові
                                                                        -  5  -
блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації,зокрема житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); а також житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
Згідно преамбули та ст.ст.1-2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону. Сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Цей Закон не поширюється на громадян, які, зокрема, мешкають у гуртожитку без правових підстав, визначених цим Законом. Для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: 1) володіння жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах - право володіння жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, що виникає на підставі приватизації мешканцями гуртожитків жилих і нежилих (житлових і нежитлових) приміщень у таких гуртожитках відповідно до цього Закону та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також на підставі правочинів, укладених відповідно до ЦК України, якщо інше не заборонено законом; 8) користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах, визначених цим Законом, - право користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, що виникає на підставі: а) договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із ст.129 ЖК УРСР; б) договору оренди житла, укладеного згідно із ст.ст.810, 811-813 ЦК України, - у випадках, визначених цим Законом; 9) ліжко-місце - умовна частина площі жилого приміщення у гуртожитку (кімнати, жилого блоку чи секції), визначена та виділена для тимчасового проживання в ньому одночасно декількох одиноких осіб однієї статі, не пов`язаних між собою сімейними та/або родинними стосунками. Площа одного ліжко-місця
                                                                        -  6  -
визначається власником гуртожитку з розрахунку на одну особу для кожного типу гуртожитку та не може бути меншою за розмір, визначений відповідно до санітарних норм, затверджених згідно із законодавством; 14) проживання у гуртожитку на правових підставах - проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього Закону, а саме: а) у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із ст.129 ЖК УРСР. Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім`ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).
Відповідно до змісту п.п.1, 13, 17, 18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.
У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» внесено зміни до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків.
Згідно приписів ст.51 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною
                                                                        -  7  -
підставою для вселення в надане жиле приміщення (ст.58 ЖК УРСР).
Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням № 121 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 року «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», доручено районним в місті Києві державним адміністраціям реалізувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».
У п.13 додатку 4 до розпорядження № 121 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) одним з делегованих повноважень є видача ордерів на заселення жилої площі.
Рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м.Києва» зі змінами, внесеними до нього рішення Київської міської ради від 13 листопада 2013 року № 473/9961 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м.Києва» районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно із додатку до рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м.Києва» наведений перелік гуртожитків м.Києва, які залишено у статусі «гуртожиток» та надано дозвіл на приватизацію їх приміщень. У п.22 вказаного додатку визначено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 віднесений до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12 вересня 2012 року № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК» «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади міста Києва» передбачене безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади м.Києва відомчого житлового фонду та його передачу до сфери управління районних в м.Києві державних адміністрацій, в тому числі приміщення гуртожитку на АДРЕСА_1.
Розпорядженням № 561 від 12 жовтня 2012 року «Про визначення балансоутримувача відомчого житлового фонду ПАТ «ХК «Київміськбуд», прийнятим на виконання розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12 вересня 2012 року № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади м. Києва», Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація визначила балансоутримувачем гуртожитку на АДРЕСА_1 Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м.Києва.
Пунктом 13 розпорядження № 2131 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 листопада 2012 року «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду ПАТ «ХК» «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій», затверджений, серед інших, акт приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 з відомчого житлового фонду ПАТ «ХК «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади 
                                                                        -  8  -
міста Києва до сфери управління Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації.
Рішенням Київської міської ради № 389/9446 від 22 травня 2013 року «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 15 грудня 2011 року № 844/7080 «Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва житлового фонду, гуртожитків, інженерних мереж та об`єктів соціальної інфраструктури», районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право забезпечувати передачу житлового комплексу або його частини, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передані до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій (за винятком нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва), з балансу суб`єкта господарювання комунальної власності територіальної громади міста Києва, що віднесений до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Рішенням Київської міської ради № 270/270 від 09 жовтня 2014 року «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством Києва» створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» та віднесено до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Пунктом 9 вказаного рішення встановлений обов`язок КП «Житлорембудсервіс» Деснянського району м.Києва передати новоствореному комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» житловий фонд, який був переданий до сфери управління Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації та знаходиться у нього на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади м.Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року.
На виконання зазначеного рішення Деснянською районною в м.Києві державною адміністрацією видано розпорядження № 48 від 30 січня 2015 року «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва» майна».
Розпорядженням Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації № 571  від 05 жовтня 2016 року «Про передачу багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 з балансу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва» на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_8», передано на баланс ОСББ гуртожиток на АДРЕСА_1
Наказом № 253 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 12 жовтня 2016 року передано з балансу Комунального підприємства на баланс ОСББ «АДРЕСА_8» багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 . Передача будинку загальною площею 5543,07 кв.м. оформлена актом приймання-передачі основних засобів від 19 жовтня 2016 року.
Таким чином, судом першої інстаннції встановлено, що гуртожиток на АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради, віднесений до сфери управління Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації та знаходиться на балансі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_8» (нині - «АДРЕСА_1»).
Також, судом встановлено, що 05 липня 2018 року ОСББ «АДРЕСА_1» направив лист до КП КМР «КМБТІ» з проханням видати технічний паспорт на квартиру (кімнату) АДРЕСА_2 у зв`язку з приватизацією за рахунок квартиронаймача ОСОБА_12 
                                                                        -  9  -
Згідно витягу з протоколу № 3-2018 від 18 жовтня 2018 року на засіданні наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при Деснянській районній в м.Києві державній адміністрації розглядалося питання про видачу ордера в гуртожитку на АДРЕСА_1 , кімната 106 ОСОБА_8 . Зазначена кімната згідно технічного паспорта розташована на 1 поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з однієї кімнати жилою площею 14,6 кв.м., та відноситься до числа жилих приміщень.
Також, судом установлено, що відповідно до витягу з протоколу № 16 засідання наглядового розподілу і утримання житла у гуртожитках при Деснянській РДА від 23 жовтня 2014 року житлові кімнати № 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 117 самочинно переобладнанні з підсобних приміщень.
Згідно витягу з протоколу № 12 від 25 жовтня 2018 року засідання громадської комісії з житлових питань при Деснянській районній в м.Києві державній адміністрації, за участю заступника голови Романюк Т.Г., секретаря Пилипчук І.П., членів комісії: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , запрошені: Заступник голови Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації ОСОБА_2., представники ГО «Київська міська спілка ветеранів АТО Деснянського району» Пилипець Р.М., ОСОБА_20 одноголосно проголосували за видачу ордерів мешканцям гуртожитку на АДРЕСА_1 , а саме видати ордер ОСОБА_8 .
Відповідачка ОСОБА_21 з 03 червня 2014 року обіймає посаду заступника голови Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, а відповідно до розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 жовтня 2018 року № 140-к ОСОБА_2 прийняла на себе виконання обов`язків голови Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації з 15 жовтня по 28 жовтня 2018 року.
Розпорядженням Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації № 579 від 26 жовтня 2018 року видано ордер ОСОБА_6 , склад сім`ї: вона, сестра ОСОБА_22 на окрему кімнату АДРЕСА_3 , житловою площею 12,80кв.м., у якій вона з родиною зареєстрована та постійно проживає; видати ордер ОСОБА_7 , склад сім`ї він один, на окрему кімнату АДРЕСА_4 , житловою площею 19,00кв.м., у якій він зареєстрований та постійно проживає; видати ордер ОСОБА_8 , склад сім`ї: вона, дочка - ОСОБА_23 , на окрему кімнату АДРЕСА_2 , житловою площею 14,60кв.м., у якій вона з родиною зареєстрована та постійно проживає.
Допитаний судом свідок  ОСОБА_11 , яки є головою ОСББ «АДРЕСА_1» та представником наглядової ради, зазначив, що всі мешканці які приватизували свої кімнати зробили це завдяки винесеним розпорядженням Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації з погодженням Наглядової ради про видачу ордерів мешканцям гуртожитку, оскільки без спеціальних ордерів приватизація не була можливою. Крім того пояснив, що ордери видані роботодавцем на заселення в гуртожиток не є спеціальним ордером завдяки якого відбувалася приватизація, а є лише підставою зайняти 1 ліжко місце в гуртожитку. Також додав, що перший поверх став житловим із 2007 року, заселявся громадянами ще попереднім власником АТ ХК «Київміськбуд». На сьогодні на першому поверху 6 кімнат приватизовані, а 5 кімнат не приватизовані.
Також, судом встановлено, що позивач є власником кімнати № НОМЕР_1 загальною площею 18,7 кв.м. в гуртожитку на АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16 листопада 2017 року, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
За таких обставин з урахуванням того, що позивач є власником кімнати 

АДРЕСА_5 , ніякого відношення до окремих кімнат АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 та АДРЕСА_3 не має, суд прийшов до вірних висновків, що його вимоги задоволенню не підлягають, оскільки оспорюване ним розпорядження Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації не зачіпає та не стосується його прав та законних інтересів.
Доводи апеляційної скарги про те, що коротенький позов ОСОБА_1 було обгрунтовано порушенням відповідачем ч.1 ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», який вийшов за межі своїх повноважень і прийняв розпорядження щодо видачі ордерів мешканцям гуртожитку в будинкуна АДРЕСА_1 , який не належить Деснянській РДА, в тому числі на допоміжне (нежитлове) приміщення, яке перебуває у спільній власності співвласників будинку згідно ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що призвело до порушення його прав, чому суд не надав юридичної оцінки колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.
Суд першої інстанції вірно вказав, що вирішенню судом питання щодо правомірності (законності) розпорядження Деснянської РДА, яке оскаржується позивачем, передує вирішення питання про те, чи зачіпаються та порушуються права, свободи чи інтереси позивача цим розпорядженням, а відсутність порушення прав та інтересів позивача є самостійною (окремою) підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності такого рішення.
Судом правильно встановлено, що оскаржуване розпорядження Деснянської РДА № 579 від 26 жовтня 2018 року щодо видачі ордерів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на окремі кімнати № 106, № 404 та № 536 гуртожитку в будинку на АДРЕСА_1 , в яких вказані особи проживають із членами сім`ї, не стосується і не пов`язане із порушеннням прав, свобод чи інтересів позивача. Зокрема, відповідач не має ні права власності, ні іншого речого права (користування, оренди, найму тощо) на вказані приміщення № 106, № 404 та № 536 гуртожитку, а відтак надання ордерів мешканцям цих приміщень, які тривалий час в них проживають, для їх послідуючої приватизаціївідповідає положенням Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ніяким чином не порушує охоронюваних законом прав і  інтересів позивача. Доказів зворотнього позивачем не надано.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що кімнати № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № 536 гуртожитку є допоміжними (нежитловими) приміщеннями, які перебувають у спільній власності співвласників будинку згідно ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому видача на них ордерів порушує права позивача як власника кімнати і співвласника допоміжних приміщень  необгрунтовані, оскільки позивачем не доведено, що спірні приміщення є допоміжними (нежитловими).
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно ст.1 якогоприватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Відповідно до ч.2 ст.10 вказаного Закону власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
                                                                        -  11  -
т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
При цьому законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).
Такі висновки підтверджуються й у рішеннях Конституційного Суду України, а саме, у рішенні від 02 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), у якому Конституційний Суд України зазначив, що, аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т.ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
У рішенні від 09 листопада 2011 року у справі № 14-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень п.2 ст.10  Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.
Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.
Аналогічні визначення містить Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», згідно пунктів 2 та 3 ч.1 ст.1 якого допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), а нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.
Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним
                                                                        -  12  -
об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.
Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц, предметом спору в якій був позов власника квартири у багатоквартирному будинку щодо оспорення права власності юридичної особи на підвальні приміщення цього ж будинку. Велика Палата скасовуючи судові рішення про задоволення вимог і направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказала, що при приватизації квартир у власність квартиронаймачів передаються саме допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.), а не будь-які інші. Водночас суди не встановили, чи є спірне приміщення допоміжним. Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.
Як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 займана нею кімната № НОМЕР_2 в гуртожитку, як і інші, обладнані лише батареями центрального опалення, жодного іншого технічного обладнання, яке б призначалося для обслуговування чи експлуатації будинку вцілому в кімнаті немає. Наведене у свою чергу спростовує доводи позивача про те, що кімнати № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 є допоміжними приміщеннями гуртожитку, оскільки позивачем не надано доказів, що у цих кімнатах наявне відповідне технічне обладнання (сантехнічне, водопостачання, водовідведенння, опалення, вентиляції тощо) для забезпечення функціонування та забезпечення експлуатації будинку вцілому.
Посилання позивача на те, що ці кімнати використовувалися як спортивний зал для відпочинку недоречні, оскільки як вище вказувалося допоміжним приміщенням є приміщення, призначене саме для функціонування та забезпечення експлуатації будинку вцілому, і без якого будинок може втратити свої споживчі властивості.
Це ж стосується посилань в апеляційній скарзі на те, що суд не взяв до уваги належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які були надані ним як щодо перевищення повноважень (10 документів), так і щодо нежитлового статусу приміщень 1-го поверху гуртожитку (12 документів), які колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з викладених вище підстав.
Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тривалий час на законних підставах мешкають у кімнати АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 та АДРЕСА_3 і не можуть бути позбавлені без законних підстав житлових прав і як наслідок права на приватизацію займаних ними житлових приміщень.
Також судом першої інстанції вірно встановлено, що Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація не переобладнувала нежитлові приміщення у гуртожитку і громадян у них не заселяла, а прийняла до сфери управління гуртожиток з переобладнаними під житлові приміщення, у яких вже проживали громадяни і які були заселені до кімнат у зв`язку з перебуванням у трудових відносинах з ДП «ЕКОС» ПАТ «ХК «Київміськбуд».
Доводи апеляційної скарги про те, що суд застосував недопустимі докази, які не долучалися до справи, зокрема наказ № 94 «Про надання нежитлових приміщень мешканцям гуртожитку» та покази свідка ОСОБА_11 щодо зміни статусу першого поверху гуртожитку, які не відповідають дійсності, необгрунтовані. Вказані докази досліджені судом у встановленому законом порядку, в тому числі наказ № 94 (а.с.115 т.4), а тому суд дав їм відповідну оцінку.
                                                                        -  13  -
Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом до спірних правовідносин Законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», згідно яких управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками, що виключає можливість здійснення РДА функцій з управління будинком необгрунтовані та не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення вимог.
Як вище вказувалося відповідно до п.13 розпорядження № 2131 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 листопада 2012 року «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду ПАТ «ХК» «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій», затверджений, серед інших, акт приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 з відомчого житлового фонду ПАТ «ХК «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації.
Отже, даний гуртожиток перейшов у комунальну власність територіальної громади міста Києва. 
Таким чином, якщо приватизовані кімнати в будинку належать на праві власності, особам, які їх приватизували, то неприватизовані кімнати відносяться до комунальної власності територіальної громади, яка має право розпорядження ними, в тому числі право їх заселення та видачі ордерів на житло, а також прийняття рішення про передачу їх у власність (приватизацію).
При цьому передача гуртожитку на баланс ОСББ «АДРЕСА_8» за розпорядженням Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації № 571  від 05 жовтня 2016 року за своїм змістом не є переходом права власності на цей будинок чи неприватизовані кімнати до ОСББ, або права розпорядження ними, в тому числі вирішення питання про їх заселення чи видачу ордерів, як помилкоко вважає позивач. Ні Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ні Закон «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не містить положень, щодо набуття ОСББ прав розпорядження на окремі його житлові чи нежитлові приміщення, які неприватизовані.
Обидва Закони визначають особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулюють правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна, а співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.
Аналогічні положення містить ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» , згідно п.5 якої співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду не стосується предмету спору, суд фактично відмовив позивачу у доступі до правосуддя, а рішення суду не відповідає критеріям справедливого розгляду та ефективного поновлення прав, встановленим ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод надумані та безпідставні. Хоча
                                                                        -  14  -
п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»).
Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що оскаржуване судове рішення щодо відмови у позові відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, оскільки при його ухваленні, суд навів чіткі висновки щодо підстав відмови у задоволенні вимог та дав належну і достатню оцінку доводам позивача з урахуванням змісту його позовних вимог. Такі висновки є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Незгода позивача із висновками суду не свідчить про відсутність мотивації.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Даючи оцінку доводам позивачки, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно  дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу  спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.
Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30 липня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий 
 
Судді: