ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13738/20                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив: 
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно заяви від 29.10.2019 № 9780;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 період роботи: з 23.09.1992 по 18.09.1997 - на посаді електромеханіка дільниці підйому, з 01.12.1999 по 01.07.2000 - на посаді механіка дільниці підйому, з 01.07.2000 по 30.04.2003 - на посаді механіка дільниці підйому комплексу шахтних стволів і ГВУ до пільгового стажу за Списком № 1, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити з 29.10.2019 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він має право на пільгову пенсію за віком за Списком № 1, у зв`язку з чим звернувся з відповідною заявою та документами до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, проте отримав відмову, обґрунтовану відсутністю первинних документів та атестації робочого місця. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 , оформленої листом від 24.02.2020 № 2600-0314-8/20760.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.10.2019 за вх. № 9780 та додані до неї документи про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду щодо пільгового стажу.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким в частині задоволених позовних вимог - відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що пільговий стаж роботи після 21.08.1992 зараховується за результатами проведення атестації робочих місць. 
На думку апелянта, до пільгового стажу роботи позивача не може бути враховано періоди роботи з 23.09.1992 по 31.12.1993, з 01.01.1994 по 17.09.1997, з 18.09.1997 по 30.11.1999, з 01.12.1999 по 30.04.2003, оскільки відсутні первинні документи та атестація робочого місця.
Відтак, з огляду на недостатність пільгового стажу роботи (10 років) по Списку №1, у призначенні пенсії на пільгових умовах було відмовлено.
Крім того, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, просить змінити судове рішення, а саме: скасувати рішення в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.10.2019 за вх. № 9780 та додані до неї документи про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду щодо пільгового стажу, та в цій частині прийняти нове рішення, яким зобов`язати відповідача призначити з 29 жовтня 2019 року йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також, позивач просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, та ухвалити нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн за подання позовної заяви та судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 7200 грн., в іншій частині рішення - залишити без змін. Як наслідок, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача у сумі 1362 грн за подання апеляційної скарги, судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 2500 грн.
Вказана апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутні підстави для зобов`язання повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії, так як підставу щодо відсутності необхідного пільгового стажу було визнано судом неправомірною.
Окрім того, позивач звертає увагу на те, що відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу підлягають всі витрати, незалежно від того, що їх вже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На думку апелянта, суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір судових витрат з 7200 грн до 2000 грн, що є підставою для зміни судового рішення у цій частині.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
До вказаної заяви позивачем на підтвердження наявності необхідного стажу було додано, серед інших, наступні документи: 
- копію довідки від 26.07.2012 № 165, виданої ВАТ «Норільський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Звенягіна» відповідно до якої позивач з 23.09.1992 по 31.12.1993 працював на посаді електромеханіка дільниці підйому;
- копію довідки від 26.07.2012 № 166, виданої ВАТ «Норільський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Звенягіна» відповідно до якої позивач з 01.12.1999 по 30.04.2003 працював на посаді механіка дільниці підйому комплексу шахтних стволів і головних вентиляційних установок;
- копію довідки від 26.07.2012 № 167, виданої ВАТ «Норільський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Звенягіна» відповідно до якої позивач з 14.08.1992 по 30.11.1999 працював на посаді механіка дільниці підйому, електромеханіка дільниці підйому;
- копію довідки від 26.07.2012 № 167, виданої ВАТ «Норільський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Звенягіна» відповідно до якої позивач з 2000 року по 30.04.2003 працював на посаді механіка дільниці підйому.
Листом від 24.02.2020 № 2600-0314-8/20760 Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві відмовило позивачу у призначенні пільгової пенсії за Списком № 1, з огляду на те, що у позивача не має достатнього спеціального стажу роботи (10 років), так як відсутні первинні документи та атестація робочого місця.
При цьому, органом пенсійного фонду зазначено, що загальний страховий страж складає 33 роки 8 місяців 4 дні. 
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу протиправно відмовлено у зарахуванні частини зазначеного періоду часу до такого, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, з підстав відсутності наказу про затвердження атестації робочого місця, тому слід визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 , оформленої листом від 24.02.2020 № 2600-0314-8/20760.
Однак, враховуючи, що зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію з 29.10.2019 є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу, тому слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.10.2019 за вх. № 9780 та додані до неї документи про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду щодо пільгового стажу.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У силу вимог ст. 1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 100 вказаного Закону особам, які працювали до  введення  в  дію цього  Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії  за  віком  призначаються  на  таких умовах:
а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених  цим  Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;
б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до ст. 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому ст.ст. 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Так, у відповідності до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
За правилами пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.
При цьому,   пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Відповідно до ст. 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном.
Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з з 23.09.1992 по 30.04.2003 працював на посадах електромеханіка дільниці підйому; механіка дільниці підйому комплексу шахтних стволів і головних вентиляційних установок; механіка дільниці підйому, електромеханіка дільниці підйому; механіка дільниці підйому у ВАТ «Норільський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Звенягіна». 
У той же час, рішення пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах вмотивоване тим, що у позивача не має достатнього спеціального стажу роботи (10 років), так як відсутні первинні документи та атестація робочого місця.
Пенсійний фонд у своїй апеляційній скарзі звертає увагу на те, що періоди роботи з 23.09.1992 по 31.12.1993, з 01.01.1994 по 17.09.1997, з 18.09.1997 по 30.11.1999, з 01.12.1999 по 30.04.2003 не можуть бути враховані з вищенаведених підстав.
Так, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).   
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
Разом з тим, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
У даному випадку колегія суддів звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а згідно якої особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону №1788-XII.
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. У даному випадку, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає безпідставними твердження пенсійного органу щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність відомостей про проведення атестації відповідного робочого місця позивача за умовами праці.
Посилання апелянта-пенсійного фонду на ненадання позивачем первинних документів колегія суддів не приймає до уваги, оскільки тільки за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 , оформленої листом від 24.02.2020 №2600-0314-8/20760.
Як наслідок, позивачу протиправно відмовлено у зарахуванні до пільгового періоду за Списком №1 періоду роботи позивача з 23.09.1992 по 30.04.2003 у ВАТ «Норільський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Звенягіна». 
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити з 29.10.2019 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів звертає увагу на таке.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Разом з тим, всупереч встановлених вимог, відповідач будь-якого вмотивованого рішення по заяві позивача не прийняв, фактично відмовивши позивачу у      призначення пенсії на пільгових умовах листом від від 24.02.2020 № 2600-0314-8/20760, що не передбачено зазначеним Порядком, з порушенням десятиденного строку розгляду такої заяви.
Враховуючи, що відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача лише через неврахування пенсійного стажу за певний період, не розглядав наявність/відсутність інших підстав для призначення пенсії позивачу на пільгових умовах, тому суд позбавлений можливості встановити чи виконав позивач всі приписи законодавства для його прийняття. 
Відтак, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах є передчасними, тому належним способом захисту порушеного права у даному випадку є необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення та виплати пенсії на пільгових умовах від 29.10.2019 з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.
При цьому, колегія суддів суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача лише 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на розумність та співмірність такої суми зі складністю даної справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та витраченим часом на такі послуги.
Як наслідок, з огляду на безпідставність апеляційної скарги позивача судові витрати за подачу апеляційної скарги та понесені витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не підлягають відшкодування у силу вимог статті 139 КАС України.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук