ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року		Справа № 140/3229/19 пров. № А/857/14785/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Затолочного В.С., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баффало» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року (суддя Сорока Ю.Ю., м.Луцьк, повний текст складено 25 червня 2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Баффало» (далі – ТОВ) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – Головне управління) в якому просило визнати протиправними та скасувати:
податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) від 14.08.2019 №№0014991303, 0015001303, 0014981303 (далі – ППР №№1499, 1500, 1498 відповідно);
ППР від 16.08.2019 №№0009061401, 0009011401, 0009031401 (далі – ППР №№9061, 9011, 9031 відповідно).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги обмежившись цитуванням норм матеріального права та висновків, що наведені в акті перевірки вказує, що перевіркою встановлено, що придбані позивачем з податку на додану вартість (далі – ПДВ) товарно-матеріальні цінності (далі – ТМЦ) та послуги використані: в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку (передача для невиробничого використання); в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Крім того, в ряді випадків ТОВ здійснювало реалізацію необоротних активів нижче балансової (залишкової) вартості, яка склалася на початок звітного періоду протягом якого відбулася їх реалізація. Зазначає, що підприємство не складало та не реєструвало податкові накладні при використанні придбаних з ПДВ товарів (послуг) поза межами господарської діяльності платника податків (списання в межах балансу для невиробничого використання), та податкових накладних на суми податку, розраховані виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною. Вказує, що ТОВ порушено терміни сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб (далі – ПДФО) та військового збору. Також скаржник заперечує щодо розміру витрат на проведення судово-економічної експертизи у розмірі 32688 грн. Вказує, що оскільки судово-економічна експертиза була проведена за ініціативою позивача, то саме він повинен понести дані витрати. Вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для оцінки правомірності прийняття оскаржуваних ППР, тому відсутня потреба у застосуванні спеціальних знань у сфері іншій ніж право, без яких неможливо встановити відповідні обставини.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваних ППР №№0014991303, 0015001303, 0014981303, 0009061401, 0009011401, 0009031401 діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, які з огляду на їх безпідставність підлягають скасуванню.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ТОВ 06.11.2006 зареєстровано Маневицькою районною державною адміністрацією та з цієї дати  перебуває на обліку в контролюючому органі, як платник податків, основний вид діяльності КВЕД 01.42 розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів (т.1 а.с.25).
Головним управлінням у період з 30.05.2019 по 12.07.2019 проведено планову виїзну перевірку ТОВ з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019 та іншого законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, за результатами якої складено акт від 26.07.2019 №15568/14-01/34649139 (далі Акт; т.1 а.с.24-86).
Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:
пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі – ПК), внаслідок чого встановлено заниження задекларованих сум з ПДВ в сумі всього на 1304725 грн, в тому числі за жовтень 2017 року в сумі 585 907 грн та за грудень 2017 року -718818 грн та завищено від`ємне значення з ПДВ, яке включається до складу податкового кредиту наступного періоду за березень 2019 року - 1023422 грн;
пункту 201.10 статті 201 ПК - не виписано за квітень 2016 року на суму 13061 грн, за травень 2016 року на суму 3686 грн, за червень 2016 року на суму 3764 грн, за липень 2016 року на суму 3966 грн, за серпень 2016 року на суму 1335 грн, за вересень 2016 року на суму 9635 грн, за жовтень 2016 року на суму 4200 грн, за листопад 2016 року на суму 2841 грн, за грудень 2016 року на суму 504661 грн, за січень 2017 року на суму 5020 грн, за лютий 2017 року на суму 2866 грн, за березень 2017 року на суму 7016 грн, за квітень 2017 року на суму 4500 грн, за травень 2017 року на суму 5721 грн, за серпень 2017 року на суму 6003 грн, за вересень 2017 року на суму 2705 грн, за жовтень 2017 року на суму 4760 грн, за листопад 2017 року на суму 4902 грн, за грудень 2017 року на суму 723720 грн, за січень 2018 року на суму 4769 грн, за лютий 2018 року на суму 5144 грн, за березень 2018 року на суму 15107 грн, за квітень 2018 року на суму 1537 грн, за травень 2018 року на суму 3964 грн, за червень 2018 року на суму 5501 грн, за липень 2018 року на суму 7821 грн, за серпень 2018 року на суму 1405,00 грн., за листопад 2018 року на 12041,00 грн., за грудень 2018 року на суму 947000 грн, за січень 2019 року на суму 12681 грн, за лютий 2019 року на суму 646 грн та не зареєстровано у визначені терміни податкову накладну на загальну суму ПДВ 2337798 грн;
підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 розділу IV ПК та підпункту 3.1 пункту 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України (далі – Мінфін) від 13.01.2015 №4 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 30.01.2015 за №111/26556; далі – Порядок №4), у результаті чого з недостовірними відомостями (помилками) подані податковим агентом до податкового органу Податкові розрахунки за формою 1ДФ за IV квартал 2016 року, II квартал 2017 року та І квартал 2018 року;
підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 та підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК при нарахуванні (виплаті) протягом періоду, що підлягає перевірці оподатковуваних доходів платникам податку не перераховувало до бюджету у встановлені ПК терміни (своєчасно не перераховувало до бюджету) ПДФО, що сплачується податковим агентом із доходів платника податків інших ніж заробітна плата, який нарахований фізичним особам громадянам за оренду земельних паїв, в сумі 66377,94 грн за грудень 2018 року у термін до 30.01.2019;
підпунктів 1.4, 1.6, 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 та підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК при нарахуванні (виплаті) протягом періоду, що підлягає перевірці оподатковуваних доходів платникам податку не перераховувало до бюджету у встановлені ПК терміни (своєчасно не перераховувало до бюджету) військовий збір, який нарахований фізичним особам громадянам за оренду земельних паїв, в сумі 5508,44 грн за грудень 2018 року у термін до 30.01.2019.
Головним управлінням 14.08.2019 на підставі Акта прийнято ППР:
№1499, яким ТОВ збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 9853,82 грн;
№1500, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 850,80 грн;
№1498, яким до ТОВ застосовано штрафні санкції у сумі 510 грн:
16.08.2019 прийнято ППР:
№9064, яким ТОВ зменшено розмір від`ємного значення з ПДВ на загальну суму 2312527 грн;
№9011, яким до позивача застосовано штраф за відсутність реєстрації податкових накладних на загальну суму 1156660,50 грн;
№9031, яким ТОВ збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 732383,75 грн (основне зобов`язання 585907 грн; штрафні (фінансові) санкції 146476,75 грн (т.1 а.с.87-99).
Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
«Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати»», затвердженим наказом Мінфіну від 31.12.2000 №318 (зареєстровано в МЮУ 19.01.2000 за №27/4248; далі – П(с)БО 16), яким врегульовано методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності, передбачено наступне.
Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.
Витрати підприємства відповідно до П(с)БО 16 класифікуються як:
собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) (пункт 11 П(с)БО №16);
загальновиробничі витрати (пункту 15 П(с)БО №16);
витрати, пов`язані з операційною діяльністю (які не включаються до собівартості) (пункт 17 П(с)БО №16);
фінансові витрати (пункт 27 П(с)БО №16);
втрати від участі в капіталі (пункт 28 П(с)БО №16);
інші витрати (п.29 П(с)БО №16).
«Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженою наказом Мінфіну від 30.11.1991 №291 (зареєстрованою в МЮУ 21.12.1999 за №893/4186; далі – Інструкція №291), яка встановлює призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов`язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб, передбачено використання рахунків «Клас 9. Витрати діяльності», що застосовуються для узагальнення інформації про витрати операційної, інвестиційної, фінансової та іншої діяльності підприємства
Основні вимоги до визнання, складу та оцінки витрат викладені в П(с)БО 16.
За дебетом рахунків цього класу відображаються суми витрат, за кредитом - списання суми витрат у кінці звітного року або щомісяця на рахунок 79 «Фінансові результати».
Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Закон №996-XIV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.»
Таким чином, відповідно до вимог вищенаведених нормативно-законодавчих актів, в бухгалтерському обліку не передбачено розподілу витрат на господарські і негосподарські. Будь-які витрати діяльності (операційної чи неопераційної) враховуються при формуванні витрат для визначення фінансового результату - об`єкта оподаткування в податковому обліку, враховуючи вимоги Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або Міжнародних стандартів фінансової звітності.
Пунктом 44.2 статті 44 ПК передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Інструкцією №291, передбачено застосування Рахунка 91 «Загальновиробничі витрати», на якому ведеться облік виробничих накладних витрат на організацію виробництва та управління цехами, дільницями, відділеннями, бригадами та іншими підрозділами основного й допоміжного виробництва, а також витрати на утримання та експлуатацію машин і устаткування. Цей рахунок не застосовується підприємствами торгівлі.
Застосування ТОВ для обліку загальновиробничих витрат за період 2016-2018, відображених в картках субрахунків 92.3 та 92.5, не відповідає вимогам вищенаведеної Інструкції №291.
У відповідності до вимог П(с)БО №16 передбачено, що до складу загальновиробничих витрат включаються:
витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо);
амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення;
амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення;
витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення;
витрати на вдосконалення технології й організації виробництва (оплата праці та відрахування на соціальні заходи працівників, зайнятих удосконаленням технології й організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі; витрати матеріалів, купівельних комплектуючих виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій тощо);
витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень;
витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг);
витрати на охорону праці, техніку безпеки і охорону навколишнього природного середовища;
інші витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів зі складів до цехів і готової продукції на склади; нестачі незавершенного виробництва; нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах; оплата простоїв тощо);
загальновиробничі витрати поділяються на постійні і змінні.
Разом з тим, відповідно до вимог «Методичних рекомендацій з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств», затверджених наказом Міністерства аграрної політики України (далі – Міністерство) від 18.05.2001 №132 (далі – Методичні рекомендації), у сільськогосподарських підприємствах загальновиробничі витрати (ЗВВ) не діляться на постійні та змінні (пункту 2.21), вони включаються до виробничої собівартості всією сумою (підпункт «г» пункту 2.7), а фактична собівартість продукції (робіт та послуг) в сільськогосподарських підприємствах розраховується в цілому за рік (пункт 6.1).
Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати, згідно П(с)БО:
платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо;
попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг;
погашення одержаних позик;
інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту);
витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;
балансова вартість валюти.
Отже, в пункті 9 вищевказаного П(с)БО наведено вичерпний перелік витрат, які не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати.
Витрати, перелік яких відображений ТОВ в документах бухгалтерського обліку товариства («Карточка счета 92.3», «Карточка счета 92.5» за період 2016-2018) за своїм змістом не відповідають ознакам витрат, які не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати, відповідно до вимог пункту 9 П(с)БО.
Вимогами частини пункту 198.5 статті 198 ПК передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема:
в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону № 996-XIV.
Витрати ТОВ задокументовані в документах бухгалтерського обліку товариства («Карточка счета 92.3», «Карточка счета 92.5» за період 2016-2018 роки), як загальновиробничі витрати («общепроизводственньїе затрата»), які розподілені по видам сільськогосподарських робіт, на загальну суму - 10105818,19 грн, не містять ознак використання в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку (передача для невиробничого використання) або в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Як видно зі змісту Акта в ньому відсутні посилання на первинні документи ТОВ за період 2016-2018 роки, складені відповідно до Закону № 996-XIV, з зазначенням дати початку використання товариством ТМЦ та послуг, придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які на думку перевіряючих, починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, а саме:
в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку (передача для невиробничого використання);
в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Методологічна невідповідність відображення ТОВ загальновиробничих витрат за період 2016-2018 роки на загальну суму - 10105818,19 гр. на рахунках бухгалтерського обліку, застосування яких не відповідає вимогам Інструкції №291 не змінює напрямок використання вказаних витрат у господарській та виробничій діяльності товариства.
Таким чином, як правильно вказано судом першої інстанції, матеріалами справи не підтверджується встановлене перевіркою, використання ТОВ придбаних з ПДВ ТМЦ та послуг за період 2016-2018 роки на загальну суму - 10105818,19 грн в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку (передача для невиробничого використання) та в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
З наявних в матеріалах справи документах бухгалтерського обліку позивача, а саме: «Отчет по проводкам 92.1.3;63.1.11 Період: Квітень 2016 р. - Грудень 2016 року» на загальну суму - 621882,42 грн, «Отчет по проводкам 92.1.3;63.1.11 Период: 2017 року» на загальну суму 76563,50 грн вбачається проведення операцій щодо дооцінки ТОВ комбікорму, отриманого від Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор».
Відтак, встановлене перевіркою, списання ТОВ на адміністративні витрати придбаний комбікорм на загальну суму – 621882,42 грн за період квітень 2016 року - грудень 2016 року на загальну суму 76563,50 грн за період 2017 рік, а отже, використання в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку (передача для невиробничого використання) або в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, не віднайшло свого підтвердження.
Отже, порушення пункту 198.5 статті 198 ПК щодо не нарахування ТОВ податкових зобов`язань та не реєстрування податкових накладних на загальну суму 2160852 грн, матеріалами справи не підтверджується.
Крім того, дане порушення не підтверджено і за результати проведеної судово-економічної експертизи, викладеними у висновку експерта від 26.02.2021 №8265 (далі – Висновок).
Щодо реалізації необоротних активів великої рогатої худоби (далі – ВРХ) нижче балансової (залишкової) вартості, яка склалася на початок звітного періоду протягом якого відбулася їх реалізація, то в Акті відсутні посилання на документи бухгалтерського обліку ТОВ за період 2016-2019, в результаті співставлених з якими перевіркою встановлено реалізацію товариством ВРХ (корови) та інших тварин за відповідний період за ціною нижче балансової (залишкової) вартості необротних активів, внаслідок чого підприємством допущено порушення вимог пункту 188.1 статті 188 ПК та занижено суми податкових зобов`язань на суму 176946 грн.
Згідно пункту 188.1 статті 188 ПК база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;
газу, який постачається для потреб населення.
У наявних в матеріалах справи актах на списання довгострокових біологічних активів тваринництва (вибраковка тварин) ТОВ за 2016-2019 роки задокументована інформація щодо вибраковки великої рогатої худоби (корови) та інших тварин, внаслідок втрати ними господарсько-корисних якостей, а також подальшого використання вибракованих тварин.
Відповідно до вимог «Методичних рекомендацій щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку довгострокових та поточних біологічних активів в сільськогосподарських підприємствах», затверджених наказом Міністерства від 21.02.2008 №73, які розроблено з метою забезпечення методичних засад формування у бухгалтерському обліку інформації про біологічні активи і про одержані в процесі їх біологічних перетворень додаткові біологічні активи та розкриття інформації про них у фінансовій звітності зазначено, що вибракування продуктивної та робочої худоби, інших видів тварин відбувається при втраті ними господарсько-корисних якостей: значному зниженні продуктивності,втраті племінної або робочої цінності, захворюванні невиліковними хворобами, а також внаслідок травматичних наслідків, старості або недостатньої розвиненості на підставі Акта на списання довгострокових біологічних активів тваринництва (вибраковка тварин) (форма № ДБАСГ-4).
Для визначення непридатності тварин до подальшого використання, а також для складання необхідної документації утворюються постійно діючі комісії, які проводять безпосередній огляд тварин основного стада,призначених досписання і встановлюють причини, що обумовили їх списання. Комісія складає Акт на списання довгострокових біологічних активів тваринництва (вибраковка тварин) (форма № ДБАСГ-4) із зазначенням клички (інвентарного номера) тварини, породи, батьків, живої маси на дату вибракування, стану вгодованості, причин вибракування та визначає подальше використання тварин, вибракуваних з основного стада.
Згідно наявних в матеріалах справи документів бухгалтерського обліку ТОВ на момент здійснення товариством операції з реалізації ВРХ контрагентам, остання перебувала на обліку на рахунку 21.3.1.
Інструкцією передбачено Рахунок 21 «Поточні біологічні активи», який призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух поточних біологічних активів тваринництва, зокрема тварин, що перебувають на вирощуванні та відгодівлі, птиці, звірів, кролів, сімей бджіл, а також худоби, вибракуваної з основного стада й реалізованої без ставлення на відгодівлю, тварин, прийнятих від населення для реалізації, та рослинництва, які оцінюються за справедливою вартістю, зокрема зернові, технічні, овочеві та інші культури тощо.
За дебетом рахунку 21 «Поточні біологічні активи» відображається надходження (оприбуткування зернових, технічних, овочевих та інших культур тощо, приплоду молодняку продуктивної й робочої худоби, вибракуваних з основного стада худоби для подальшої відгодівлі або реалізації без відгодівлі) поточних біологічних активів; приріст живої маси молодняку тварин, за кредитом - вибуття поточних біологічних активів унаслідок передачі на переробку, продаж, безоплатної передачі тощо.
Відповідно до вимог П(с)БО 30 «Біологічні активи», затвердженого наказом Мінфіну від 18.11.2005 №790 (зареєстровано в МЮУ 05.12.2005 за №1456/11736; далі – П(с)БО 30), в частині пункту 4, передбачено наступне: «Терміни, що використовуються у положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку», мають таке значення: «Довгострокові біологічні активи - усі біологічні активи, які не є поточними біологічними активами.
Поточні біологічні активи - біологічні активи, здатні давати сільськогосподарську продукцію та/або додаткові біологічні активи, приносити в інший спосіб економічні вигоди протягом періоду, що не перевищує 12 місяців, а також тварини на вирощуванні та відгодівлі.
На момент реалізації ТОВ ВРХ та інших тварин в період 2016-2019 роки, згідно даних бухгалтерського обліку товариства перебували в обліку підприємства, як поточні активи на рахунку 21.3.1.
Отже, на час здійснення реалізації ВРХ такі товари не були необоротними активами.
Таким чином, зазначені в Акті порушення ТОВ вимог пункту 188.1 статті 188 ПК щодо реалізації необоротних активів нижче балансової (залишкової) вартості необротних активів та заниження суми податкових зобов`язань за період 2016-2019 рік матеріалами справи не підтверджено.
Відповідно до вимог пункту 201.10 статті 201 ПК при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному, вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування і в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.
Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді
Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.
Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Платник податку має право зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та/або розрахунок коригування, складені починаючи з 1 липня 2015 року, в яких загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.
Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов`язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.
У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.
Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.
Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.
Оскільки в ході судового та апеляційного розгляду справи порушення пункту 198.5 статті 198 ПК щодо не нарахування ТОВ податкових зобов`язань та не реєстрування податкових накладних на загальну суму 2160852 грн, порушення вимог пункту 188.1 статті 188 ПК та заниження за період 2016-2019 рік суми податкових зобов`язань в розмірі – 176946 грн, за січень 2019 року на суму 12681 грн, за лютий 2019 року на суму 6466 грн підтверджено не було, відповідно матеріалами справи не підтверджується порушення ТОВ вимог пункту 201.10 статті 201 ПК щодо реєстрування у визначенні терміни податкової накладної на загальну суму ПДВ 2337798 грн.
Таким чином, відповідачем не доведено, як і не встановлено під час судового розгляду справи, правомірності прийняття останнім ППР №№0009061401, 0009011401, 0009031401.
Щодо порушень в частині подання податкових розрахунків за формою 1 ДФ за яке ППР №1498 застосовано штраф у розмірі 510 грн через те, що ТОВ не вірно вказані реєстраційні номери облікової картки платників податку, яким виплачувались доходи, то слід звернути увагу на наступне.
Відповідно до статті 119.2 ПК неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/ або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.
Тобто підставою для застосування штрафу передбаченого статтею 119.2 ПК у справі що розглядається є допущені помилки які призвели: до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку; до зміни платника податку.
В той же час як вбачається безпосередньо із описової частини Акта розбіжностей між даними поданої податкової звітності за формою 1-ДФ та даними перевірки не встановлено, як і того, що вказані помилки призвели до зміни платника податків.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із позицією позивача про те, що Головним управлінням не доведено, що невірне зазначення податкового номеру фізичних осіб у податковому розрахунку форми №1-ДФ щодо суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб за період І квартал 2016 по IV квартал 2018 року призвело до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.
Щодо несвоєчасного перерахування до бюджету ПДФО на суму 66377,94 грн та військового збору у 5508,44 грн за період - грудень 2018 року, то як встановлено з Акта станом на 01.01.2019 у позивача по субрахунку 64.1.1.2 рахується кредитове сальдо у сумі 106872,27 грн, яке виникло при нарахування ПДФО, що сплачується податковим агентом із доходів платника податків інших ніж заробітна плата, який нараховано фізичним особам громадянам за орендну земельних паїв в грудні 2018 року. Частина нарахованого ПДФО за оренду земельних паїв за грудень в сумі 40494,33 грн сплачено в період з 01.01.2019 по 30.01.2019 у термін до 30.01.2019. Частина нарахованого ПДФО за оренду земельних паїв за грудень в сумі 66377,94 грн сплачено позивачем в термін після 30.01.2019.
Виходячи із наявного кредитового сальдо станом на 01.01.2019 року контролюючий орган у Акті дійшов висновку, що ТОВ ПДФО, що сплачується податковим агентом із доходів платника податків інших ніж заробітна плата який нарахований фізичним особам громадянам за оренду земельних паїв у сумі 66377,94 грн за грудень 2018 року перераховувало із порушенням строків сплати (перерахування) визначених підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК.
Проте контролюючим органом не враховано, що відповідно до підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подасться лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших Форм звітності з зазначених питань не допускається (підпункт «б» пункту 176.2 статті 176 ПК).
В силу пункту 51.1 статті 51 ПК платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.
Згідно пункту 2.1 розділу 2 Порядку №4 податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий податковий розрахунок за календарний рік не подається.
Пунктом 2.2 розділу 2 Порядку №4 встановлено, що розрахунок подається незалежно від того, виплачує чи не виплачує доходи платникам податку податковий агент та незалежно від того чи виплачені платником єдиного внеску суми такого внеску фактично після їх нарахування до сплати протягом звітного періоду.
За змістом підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
У відповідності до підпункту 168.1.2 статті 168.1 статті 168 ПК податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК визначено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Відповідно до підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (абзац перший пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України).
Таким чином, податковий агент зобов`язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені ПК для місячного податкового періоду, тобто - 10 календарних, які починають відраховуватися після спливу 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (граничний строк, передбачений Податковим кодексом України для подання місячної податкової декларації).
Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідних положень» ПК тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпунктів 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідних положень» ПК нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (пункт 126.1 статті 126 ПК).
Положення статті 126 ПК щодо застосування штрафної санкції використовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.
В той же час, як вірно зауважує позивач, в Акті перевірки, а також з доводів Головного управління не встановлено, що ПДФО та військовий збір нараховано платником податків у грудні 2018 року та перераховувався невчасно (січень - березень 2019 року) про що свідчить:
відсутність відомостей щодо перевірки та посилань на податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (Форма 1ДФ), зокрема за 4 квартал 2018 року на підтвердження нарахування та не випали у грудні 2018 рокуПДФО;
відсутність відомостей про фізичних осіб - отримувачів нарахованого та не виплаченого доходу у грудні 2018 року;
відсутність відомості щодо суми нарахованого та не виплаченого доходу в розрізі отримувачів доходу від орендної плати за земельні паї у грудні 2018 року;
відсутність відомості щодо правових підстав (договорів тощо) нарахування у грудні місяці 2018 року конкретним фізичним особам - отримувачам інкримінованих нарахованих та не виплачених доходів.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час у справі що розглядається відсутні відомості та/або інформація про не відображення у податковому обліку податкових зобов`язань, зокрема, щодо ПДФО. Так само матеріали справи не містять і доказів нарахування та не виплати/виплати з порушенням строку ПДФО та військового збору.
За таких обставин, Головним управлінням не доведено правомірності прийняття ППР №№1499 та 1500 відповідно.
Щодо підстав призначення судово-економічної експертизи за наслідками якої було складено Висновок, то слід зазначити, що ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі №140/3229/19 призначено в судово-економічну експертизу.
Підставність проведення такої експертизи та постановлення про її призначення відповідної ухвали оскаржувалось апелянтом у суді апеляційної інстанції.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, а ухвала Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року - без змін.
Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у суду першої інстанції були достатні і належні підстави для призначення по справі судово-економічної експертизи, при цьому для з`ясування правильності висновків податкового органу або їх документального спростування необхідні спеціальні знання у сфері бухгалтерського (податкового) обліку, без яких встановити відповідні обставини неможливо, а тому апеляційний суд вказав, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону.
Також апеляційний суд вказав, що проведення по справі експертизи з наведених питань сприятиме глибшому дослідженню спірних питань по справі, всебічному дослідженню первинних документів платника податків, висловлення позиції експерта, що в цілому створюватиме передумови для прийняття судом вірного та обґрунтованого рішення по справі.
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2020 року відповідачу відмовлено у перегляді постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року.
Відтак, в розглядуваному випадку судами попередніх інстанції уже надано оцінку правомірності, доцільності та підставності проведення у цій справі судового-економічної експертизи, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо відсутності необхідності у її проведенні.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління суд першої інстанції правильно розподілив судові витрати, в тому числі ті, що були понесені позивачем на проведення судово-економічної експертизи у розмірі 32 688 грн.
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що з огляду на наведені та встановлені у цій справі обставини справи та недоведення відповідачем-апелянтом правомірності прийняття ним за наслідками проведеної планової перевірки ТОВ ППР №№1499, 1500, 1498, 9061, 9011, 9031 такі є безпідставними та підлягають скасуванню.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги статей наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено та підписано 29 листопада 2021 року у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Качмара В.Я. у відпустці в період з 16.11.2021 по 18.11.2021 та перебуванням у відпустці судді зі складу колегії суддів Затолочного В.С. в період з 22.11.2021 по 28.11.2021.