ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7722/21 Справа № 199/1332/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.
суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про припинення стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про припинення стягнення аліментів.
Вказував, що з нього на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2015 року на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 17 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. 
Зазначає, що ним регулярно сплачувалися аліментні платежі на користь дитини, в той же час, з 11 січня 2021 року дитина проживає разом із ним та перебуває на його утриманні, він самостійно займається вихованням та розвитком дитини, несе витрати на її утримання. Відповідач проживає окремо, але отримує аліменти, які витрачає на власний розсуд, матеріальної допомоги дитині не надає, у зв`язку з чим 27 травня 2021 року, уточнивши свої вимоги, просив суд ухвалити рішення, яким припинити нарахування та стягнення аліментів з нього на користь відповідача ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2015 року, з часу звернення до суду, тобто з 22 лютого 2021 року.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2021 року позов задоволено. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що дитина постійно проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні, внаслідок конфлікту дитина переїхала до батька, на сьогоднішній день дійсно перебуває у позивача, в той же час питання щодо місця проживання дитини не вирішувалося ні в судовому ні в позасудовому порядку. Зазначає, що за час перебування дитини у батька, відповідач отримала аліментів на загальну суму 10 350 грн., які витрачалися виключно на дитину та в її інтересах, що підтвердила сама дитина в судовому засіданні, тобто нецільове використання аліментів відсутнє.
Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач по справі не скористався. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 17 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). 
       Зазначене рішення суду набрало законної сили та перебуває на виконанні Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).
       З 11 січня 2021 року дитина сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком ОСОБА_2 , що не заперечується сторонами.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проживання з 11 січня 2021 року дитини разом із батьком, на якого був покладений обов`язок сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина проживала на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, є обставиною, що впливає на припинення цього обов`язку з боку позивача. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
       При розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
       На час ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки, остання проживала разом із матір`ю – відповідачем у справі, перебувала на її утриманні, що не заперечували сторони у справі, проте з січня 2021 року дитина переїхала на проживання до батька, що сторонами також не заперечується та підтверджено дитиною в судовому засіданні.
       В той же час, наразі з позивача на користь відповідача на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2015 року стягуються аліменти на утримання дитини. 
       За змістом статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
       Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. 
       Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
       За своєю суттю аліменти – це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
       Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України.
       Таким чином, зважаючи, що дитина виявила бажання проживати разом із батьком, на час розгляду справи майже півроку проживала з позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказах, а також самою дитиною, яка надавала пояснення в суді першої інстанції, та не заперечується сторонами, наразі вихованням дитини займається позивач, в той же час позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, також зобов`язаний виконувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2015 року та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь відповідача, що свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини, таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , оскільки колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у своїй постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц.
       Доводи апеляційної скарги про відсутність рішення суду про встановлення місця проживання дитини саме з позивачем, а також що проживання дитини з батьком є тимчасовим на період конфлікту дитини із матір`ю, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до частини 3 статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, зважаючи на вік дитини, остання самостійно з січня 2021 року визначила своє місце проживання з батьком, що не суперечить закону.
       Крім того, колегія суддів вважає, що довід відповідача, що підставою для припинення стягнення аліментів є саме нецільове використання коштів відповідачем, колегія суддів також вважає необґрунтованим, оскільки Сімейне законодавство України не містить визначених підстав для припинення стягнення аліментів, в той же час нецільове використання коштів на дитину відповідачем не є безумовною та єдиною підставою для звільнення позивача від сплати аліментів або їх припинення, оскільки суд в кожній справі, окремо, виходячи з обставин справи, визначає наявність чи відсутність обставин для припинення стягнення аліментів. 
       В рамках даної справи, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи, заслухав думку сторін та дитини та дійшов вірного висновку, що проживання дитини з позивачем є істотною підставою для припинення нарахування та стягнення аліментів, зважаючи на те, що з моменту проживання дитини з батьком, саме останній має право розпоряджатися аліментами з урахуванням потреб та інтересів дитини.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 02 листопада 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.