ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р.                                                   Справа №914/950/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя                                                                    Желік М.Б. 
судді                                                                                    Орищин Г.В.
                                                                                               Галушко Н.А.
секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Український Центр Енергоремонт” №200 від 26.07.2021 (вх.№01-05/2566/21 від 28.07.2021) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 18.06.2021 (повний текст складено 18.06.2021, суддя Кидисюк Р.А.)
у справі №914/950/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “НВП “ЕНЕРГОРІШЕННЯ”, м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Український центр Енергоремонт”, м. Борислав Львівської області
про стягнення 300000,00 грн заборгованості за Договором №17 від 31.10.2019

за участю представників:
від позивача: Джяутов В.В. – представник
від відповідача: не з`явився

Учаснику процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.06.2021 у справі №914/950/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю “НВП “ЕНЕРГОРІШЕННЯ” задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Український Центр Енергоремонт” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “НВП “ЕНЕРГОРІШЕННЯ” 300000,00 грн. та 4500,00 грн. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 18.06.2021 у справі №914/950/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “НВП “ЕНЕРГОРІШЕННЯ”.    
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Орищин  Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 18.06.2021 у справі №914/950/21, зупинено дію оскарженого рішення, відкрито апеляційне провадження, встановлено позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 17.08.2021,  призначено розгляд справи на 18.08.2021. 
16.08.2021 на адресу суду надійшов відзив ТзОВ «НВП «ЕНЕРГОРІШЕННЯ» на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити оскаржене рішення без змін.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 розгляд справи було відкладено на 22.09.2021.
20.09.2021 від скаржника на адресу суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, датовані 13.08.2021, до яких додано докази, а саме копію договору №80-4/2505-1 від 05.09.2017, додаткової угоди №8, №11 до цього договору, звіт про виконання договору №80-4/2505-1 від 05.09.2017, копію договору №29-01Р/2020 від 29.01.2020 з ТзОВ «Енерготехсистеми».
21.09.2021 (вх.дата – 22.09.2021) на електронну адресу суду від імені директора ТзОВ «Український Центр Енергоремонт» надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке відповідно до довідки провідного спеціаліста відділу документального забезпечення Західного апеляційного господарського суду не містить кваліфікованого електронного підпису.
22.09.2021 на адресу суду надійшло клопотання позивача про повернення додаткових пояснень до апеляційної скарги у відповідності до статті 266 ГПК України.
В судове засідання 22.09.2021 апелянт явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.
Суд оголосив про надходження на електронну адресу суду клопотання від імені апелянта про відкладення розгляду справи та зазначив, що електронний лист не містить кваліфікованого електронного підпису, відтак клопотання про відкладення розгляду справи не може бути взяте судом до уваги у відповідності до вимог ч.2, ч.4 ст.170 ГПК України.
Представник позивача в судовому засіданні просив не брати до уваги додаткові пояснення апелянта від 13.08.2021 та додані до них докази, оскільки такі подані після спливу встановленого у ч.1 ст.266 ГПК України строку, скаржник не порушував питання поновлення строку, пояснення не містять доказів їх надсилання позивачу. Також представник позивача надав суду пояснення щодо фактичних обставин спору, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП «ЕНЕРГОРІШЕННЯ» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український центр Енергоремонт» про стягнення 300000,00 грн заборгованості за договором №17 від 31.10.2019.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін.
Позовні вимоги про стягнення сплачених в якості попередньої оплати грошових коштів в розмірі 300000,00 грн, обґрунтовані невиконанням зобов`язань за договором №17 від 31.10.2019 в частині виконання замовлених робіт.  
Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції відзиву на позовну заяву не надав.
Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 300000,00 грн, сплачених в якості попередньої оплати за договором №17 від 31.10.2019 року.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції допустив ряд порушень матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими.
Так, апелянт вказує, що виконав роботи, передбачені договором, на суму передоплачених грошових коштів. Доводи позивача про те, що відповідач не приступив до виконання робіт, на переконання скаржника, є невірними, адже працівники були присутні на об`єкті та виконували роботи, що підтверджується цивільно-правовими договорами. До робіт були залучені ОСОБА_1 на підставі цивільно-правового договору №4, ОСОБА_2 на підставі цивільно-правового договору №5, ОСОБА_3 на підставі цивільно-правового договору №6. Вказані особи можуть бути допитані як свідки відповідно до ч.3 ст.87 ГПК України. 
Також апелянт звертає увагу на те, що акти про відсутність робіт, долучені до позовної заяви, складено в односторонньому порядку без залучення представників відповідача, посилання на вказані акти не є достатнім для доведення факту відсутності робіт.
Скаржник зазначає, що 13.07.2021 надіслав лист №158 від 07.07.2021 до підстанції 750 КВ «Донбаська» про знаходження працівників на підстанції у 2019-2020 роках, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та квитанцією, проте, згідно з даними реєстру поштових відправлень, вказаний лист з невідомих причин було перенаправлено, тому відповідач не отримав відповіді від підстанції щодо виконання робіт працівниками відповідача на об`єкті.
Апелянт вважає, що оскільки суд першої інстанції врахував лиш односторонню позицію позивача, оскаржене рішення є незаконним.
До апеляційної скарги додано копії цивільно-правових договорів №3,№4,№5,№6, копію листа №158 від 07.07.2021 з доказами надсилання та витягом з реєстру поштових відправлень. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач пояснює, що на виконання умов договору перерахував відповідачу передоплату в розмірі 300  000,00 грн.,  відповідач не приступив до виконання робіт, за які сплачені грошові кошти, грошові кошти позивачу не повернув, факту невиконання робіт жодним чином не спростував. Позивач звертає увагу, що на об`єкт, де мали виконуватись роботи не було завезено інструментів, засобів виробництва, відсутні акти приймання-передачі робіт, ніякі акти ніколи не укладались, відсутній звіт про використання коштів передоплати на закупівлю необхідних матеріалів, обладнання, комплектуючих тощо, відтак відповідач безпідставно користується отриманими коштами протягом року та восьми місяців.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на вимоги ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
До апеляційної скарги додано копії цивільно-правових договорів №3,№4,№5,№6 від 31.10.2019, однак, скаржник жодним чином не обґрунтовує неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Приписи частини 3  статті 269 ГПК України  передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційної господарським судом додаткових доказів у порядку  статті 269 ГПК України. 
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №906/1179/20
Також, слід зазначити, що лист №158, адресований ПС 750КВ «Донбаська» про надання інформації про знаходження (дати, терміну, мети) на підстанції протягом 2019-2020 років працівників ТзОВ «Український Центр Енергоремонт» - Головка С.П., Чугуя В.І., Курінногоо Д.Ю., Мельничука С.В., копію якого додано до апеляційної скарги, датовано 07 липня 2021, докази надсилання адресату – опис вкладення у цінний лист, поштова накладна та квитанції, датовані 13.07.2021, тобто, такі виникли в часі після ухвалення господарським судом оскарженого рішення 18.06.2021, що унеможливлює прийняття апеляційним судом вказаних доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, копію позовної заяви було направлено на юридичну та фактичну адресу відповідача. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.04.2021 про відкриття провадження у справі та встановлення відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали також було направлено за місцезнаходженням відповідача, що відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та на фактичну адресу відповідача, вказану в позовній заяві, що підтверджується витягом зі списку №1120 згрупованих поштових відправлень Господарського суду Львівської області. Відповідно до інформації, отриманої за результатами відстеження поштового відправлення №790141385184 на офіційному сайті АТ «Укрпошта», відправлення вручено адресату 21.04.2021, відтак, останнім днем встановленого судом строку на подання відзиву є 06.05.2021. Таким чином, відповідач був обізнаний про наявність судового спору та не був позбавлений права та можливості подати суду першої інстанції відзив на позовну заяву, а також докази на підтвердження своїх заперечень.
Окрім того, подані апелянтом письмові докази не відповідають вимогам частини 1 та 2  ст. 91 ГПК України щодо належного засвідчення копій документів. Порядок засвідчення копій документів, станом на момент подання апеляційної скарги, був визначений п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55 «ДСТУ 4163-2003», відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Натомість додані до апеляційної скарги документи не містять частини необхідних реквізитів: назви посади особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. 
Відтак колегія суддів апеляційної інстанції не бере до уваги доказів, доданих апелянтом до апеляційної скарги. 
Також колегія суддів залишає без розгляду додаткові пояснення до апеляційної скарги з доданими до них доказами, що надійшли на адресу суду 20.09.2021. Так, відповідно до ч.1 ст.266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. Із обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення вбачається, що останнім днем строку подання апеляційної скарги, передбаченого у ч.2 ст.256 ГПК України, є 28.07.2021. Додаткові пояснення надійшли на адресу суду 20.09.2021, апелянт зазначив, що йому стало відомо про обставини, які він не знав під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак, не порушив питання про поновлення строку на подання додаткових пояснень у відповідності до вимог ч.1 ст.119 ГПК України, не навів належного обґрунтування та не надав підтверджуючих документів щодо необізнаності з наведеними у поясненнях обставинами. Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи,  31.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НВП «ЕНЕРГОРІШЕННЯ» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український центр Енергоремонт» (виконавець) укладено договір №17, відповідно до п.1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець забезпечує, відповідно до кошторисної документації і умов Договору, виконання робіт з механічного переоснащення ПС 750 кВ «Донбаська», заміни ШР-750 приєднання «Запорізька-750», а саме монтаж реакторів типу РОМ-110000/750 У1 у кількості 3 шт., а замовник зобов`язався прийняти ці роботи та оплатити їх.
Відповідно до п.1.2. договору перелік та обсяг робіт, які будуть надані в ході виконання цього договору, узгоджені сторонами у додатку №1, який є невід`ємною частиною договору.
Пунктом 3.3. договору визначено, що розрахунки по цьому договору здійснюються наступним чином: - передоплата в розмірі 250000,00 грн (двісті п`ятдесят тисяч гривень) від ціни договору здійснюється за графіком: 01.11.2019 50000,00 (п`ятдесят тисяч гривень), в т.ч. ПДВ; 08.11.2019 50000,00 (п`ятдесят тисяч гривень), в т.ч. ПДВ; 15.11.2019 50000,00 (п`ятдесят тисяч гривень), в т.ч. ПДВ; 22.11.2019 50000,00 (п`ятдесят тисяч гривень), в т.ч. ПДВ; 29.11.2019 50000,00 (п`ятдесят тисяч гривень), в т.ч. ПДВ, яка здійснюється Замовником на підставі наданого Виконавцем рахунку; - остаточна оплата в розмірі 500000,00 грн, в т.ч. ПДВ (п`ятсот тисяч гривень) відповідно до договору здійснюється за умови надання виконавцем оригіналу рахунку-фактури 18.12.2019 тільки після підписання сторонами актів виконаних робіт та актів приймання-передачі змонтованого/поставленого обладнання та з урахуванням, що така оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до статті 201 Податкового кодексу України.
На виконання вказаних положень договору позивач перерахував відповідачу 300000,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями №1621 від 01.11.2019 на суму 50000,00 грн, №1640 від 08.11.2019 на суму 50000,00 грн, №1690 від 25.11.2019 на суму 50000,00 грн, №1662 від 14.11.2019 на суму 50000,00 грн, №1722 від 02.12.2019 на суму 30000,00 грн, №1726 від 04.12.2019 на суму 20000,00 грн, №1761 від 11.12.2019 на суму 50000,00 грн.
Апелянт у скарзі підтверджує отримання вказаної суми грошей в якості передоплати за виконання обумовлених договором робіт.
На підтвердження того, що відповідач не приступив до виконання обумовлених договором робіт, позивач надав суду акти про відсутність робіт від 12.12.2019, від 16.12.2019, від 23.12.2019, від 26.12.2019, від 30.12.2019, від 03.01.2020, складені комісією позивача. В актах зазначено, що комісія шляхом візуального обстеження об`єкту ПС 750 кВ «Донбаська», заміна ШР-750 приєднання «Запорізька-750» в селі Весела Долина Артемівського району Донецької області виявила відсутність представників (робітників, працівників) відповідача та повне невиконання робіт обумовлених договором №17 від 31.10.2019.
З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав відповідачу претензію про стягнення заборгованості в розмірі 300000,00 грн №15/БР від 15.03.2021 з вимогою перерахувати протягом трьох днів грошові кошти в розмірі 300000,00 грн, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.
Як вірно встановив суд першої інстанції, за правовою природою укладений сторонами договір №17 віл 31.10.2019 є договором підряду.
Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором в частині сплати попередньої оплати згідно п.3.3. договору підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями.
Розділом 4 договору «Порядок здавання та приймання робіт» встановлено, що строк виконання робіт за цим договором становить 30 (тридцять) календарних днів з моменту внесення замовником передоплати згідно п.3.3. цього договору, з правом дострокового виконання. Виконання робіт по цьому договору вважається завершеним після підписання сторонами актів виконаних робіт та актів приймання-передачі змонтованого/поставленого обладнання.
Кінцевий термін внесення передоплати є 11.12.2019, відтак, відповідач зобов`язаний був виконати роботи в повному обсязі та здати їх позивачу до 11.01.2020.
Згідно з п.5.3.1. договору виконавець зобов`язався забезпечити своїми силами та засобами виконання робіт в обсязі і в строки, передбачені цим договором.
Належними доказами виконання робіт за договором є акти виконаних робіт та акти приймання-передачі змонтованого/поставленого обладнання.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано факт, що відповідач взагалі не приступив до виконання робіт.
  Щодо доводів апелянта про те, що суд прийняв односторонню позицію позивача, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3, ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Проте, відповідач не надав суду першої інстанції відзиву на позовну заяву, не надав жодних доказів виконання робіт за договором, перебування працівників на об`єкті, використання отриманих від позивача коштів на закупівлю матеріалів тощо, які б свідчили про те, що виконавець приступив до виконання робіт. Таких доказів не надано і суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з ч.3 ст.612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Частинами 2, 3 статті 849 ЦК України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 300000,00 грн, сплачених в якості попередньої оплати за договором №17 від 31.10.2019.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.
Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають  задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.
В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

          1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Український Центр Енергоремонт” №200 від 26.07.2021 (вх.№01-05/2566/21 від 28.07.2021)  - відмовити.
           2. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.06.2021 у справі №914/950/21 – залишити без змін.
           3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 04.10.2021.

Головуючий суддя                                                            Желік М.Б. 

                              суддя                                                            Орищин Г.В.

                                      суддя                                                          Галушко Н.А.