ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" листопада 2021 р.           Справа№ 910/21226/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Коротун О.М. 
          Суліма  В.В. 

за участі секретаря судового засідання Яценко І.В.
та представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 16.11.2021
розглянувши  матеріали апеляційної скарги   Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання   «Адамас»  на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 (повне рішення - 28.04.2021)
у справі                             № 910/21226/20       (суддя - Босий В.П.)
за позовом                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Адамас»
до                    1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська Енерго Компанія»
                          2. Товариства   з обмеженою відповідальністю «Орхідея-В»
про     визнання недійсним договору, 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Адамас» (надалі - ТОВ «ВО «Адамас», позивач, апелянт) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська Енерго Компанія» (надалі - ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія», відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Орхідея-В» (надалі - ТОВ «Орхідея-В», відповідач-2) про визнання недійсним договору.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 01.06.2019, укладеного між відповідачами, оскільки такий договір вчинено під впливом помилки.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі №  910/21226/20 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Адамас» відмовлено повністю. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд зазначив, що позивачем не доведено суду, яким чином оскаржуваний у даній справі договір порушив його права та законні інтереси, на захист яких був поданий даний позов, не підтверджено вчинення правочину в результаті помилки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю  «Виробниче об`єднання «Адамас» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована нез`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мали значення для правильного вирішення справи по суті, недоведеності обставин, що мали  значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції  не було враховано телефонограму про те, що через участь керівника позивача у  іншому судовому засіданні в суді апеляційної інстанції та знаходження  географічно суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції у різних місцях м.Києва, керівник позивача спізниться на судове засідання на 10 хвилин, у зв`язку з чим було прохання зробити перерву на 10 хвилин. Цього здійснено судом першої інстанції не було, чим позивача було обмежено в доступі до правосуддя.
20.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло доповнення до апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 1     ст. 266 ГПК України     особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Повний текст оскаржуваного рішення було складено 28.04.2021, тобто строк на апеляційне оскарження закінчувався 18.05.2021. Апеляційна скарга подана на рішення суду 18.05.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті).
Проте,   колегією суддів встановлено, що доповнення до апеляційної скарги   подано лише 20.07.2021, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження. При цьому, апелянт не аргументував належними та допустимими доказами причини пропуску строку на подання доповнень до апеляційної скарги з огляду на подання ним апеляційної скарги 18.05.2021.
Відповідно до ч. 1     ст. 119 ГПК України     суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно з ч. 2     ст. 86 ГПК України     предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Таким чином, відповідач, мав право викласти всі підстави, які існують на його думку, для скасування оскаржуваного рішення суду,   в апеляційній скарзі. 
Відповідно п. 2 ч. 4 Розділу     X     Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України     встановлено, що суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Проте, апелянтом не наведено суду обставин, які заважали йому подати доповнення до апеляційної скарги, в строк передбачений     ГПК України.
У зв`язку з вищенаведеним, протокольною ухвалою 19.10.2021 колегія суддів залишила вказане доповнення без розгляду на підставі ст.ст.118, 207, 266 ГПК України.

Узагальнені доводи відзиву  на апеляційну скаргу 
Відповідач-1 своїм правом подати заперечення щодо апеляційної скарги не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав.
У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-2 у своєму відзиві, наданому до суду 06.09.2021, зазначає, що оскаржуване рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд повно з`ясував усі фактичні обставини справи та дослідив і надав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам. Суд сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції від 19.04.2021 року є законним та обґрунтованим.
Відповідач-2, зокрема, зазначає, що наявність у позивача права вимоги на повернення  попередньої оплати продукції у розмірі, що вказаний в незареєстрованій податковій накладній згідно п.10.1 договору постачання, а також права нарахування неустойки, згідно п.10.3 договору постачання, не може свідчити про безумовне припинення його зобов`язань перед первісним кредитором щодо оплати отриманої продукції згідно приписів ст.601 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України; позивач не є стороною оспорюваного договору, який був укладений між відповідачами, а тому не може доводити неправильне сприйняття іншими особами фактичних обставин правочину і що таке неправильне сприйняття вплинуло на їх волевиявлення, дійсно було і має істотне значення для відповідачів.
Крім того, відповідач-2 вважає, що не вбачається порушення прав позивача, оскільки згода боржника на заміну кредитора у зобов`язанні не потрібна.
Відповідач-2 звертає увагу суду на те, що невчинення позивачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та неприпинення грошових зобов`язань позивача перед відповідачем-2 за договором встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №  910/13349/20 за позовом ТОВ «Орхідея-В» до ТОВ «Виробниче об`єднання «Адамас»  про стягнення коштів, яке залишене в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021. На думку відповідача-2, вказана обставина є преюдиційною в силу ч.4 ст.75 ГПК України.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2021 для розгляду  апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Адамас» сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Сулім В.В.,  Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва  матеріали справи №  910/21226/20, вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги відкладено до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/21226/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Адамас» на рішення  Господарського суду міста Києві від 19.04.2021 та призначено справу до розгляду.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2021 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Адамас» сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів Коротун О.М., Суліма В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2021 справа №  910/21226/20 прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Сулім В.В., Коротун О.М.
Розгляд  справи неодноразово відкладався за клопотаннями позивача.
У судовому засіданні 19.10.2021 представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги, розгляд справи відкладено на 16.11.2021.
У судовому засіданні 16.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Позиції учасників справи, клопотання та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання  16.11.2021 з`явилися представники позивача, відповідача-2. Представник відповідача-1 у судове засідання 16.11.2021 не з`явився. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст.    ст.120,  242 ГПК України.
Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 16.11.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, у т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.
Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.
У судовому засіданні представники позивача підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Представник відповідача -2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, 06.03.2018 між ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія» (продавець) та ТОВ «Виробниче об`єднання «Адамас» (покупець) був укладений договір постачання карбаміду на внутрішній ринок України №06-03/18 (надалі - «Договір поставки), на умовах якого продавець зобов`язується передати у власність покупця карбамід, а покупець - оплатити і прийняти продукцію на умовах EXW «Правил ІНКОТЕРМС-2010».
За змістом п. 3.1 Договору поставки продавець передає, а покупець приймає продукцію окремими партіями (власним або орендованим транспортом) відповідно до погодженого графіка поставок на умовах «Франко-завод» (EXW) з місцем поставки за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Заводська, 3, АТ «ОПЗ» протягом березня, квітня, травня 2018 року, починаючи з 12.03.2018.
Згідно з п. 4.3 Договору поставки умова оплати - 100% передплата за кожну партію продукції; на підставі рахунку, виставленого продавцем, оплата здійснюється шляхом прямого банківського переказу на поточний рахунок продавця; датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок продавця.
Пунктом 8.1 Договору поставки передбачено, що він набирає чинності з моменту підписання і діє по 31.12.2018.
01.06.2019 між ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія» (первісний кредитор) та ТОВ «Орхідея-В» (новий кредитор) був укладений договір відступлення прав вимоги (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого за цим договором первісний кредитор відступив, а новий кредитор повністю прийняв право вимоги, що належить первісному кредитору, і став кредитором за Договором поставки (основний договір), укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Виробниче об`єднання «Адамас» (боржник).
За змістом п. 1.2 Договору за цим договором новий кредитор повністю одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за основним договором.
Відповідно до п. 1.3 Договору первісний кредитор відступив новому кредитору суму основного боргу в розмірі 738    722,42 грн., суму інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, нарахованих на суму боргу та інші вимоги, які має первісний кредитор до боржника.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із  ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Частиною 1      ст. 74 ГПК України        визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 1 частини 2  статті 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України  підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини     1  ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: (1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; (2) наявність підстав для оспорення правочину; (3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
Відповідно до ст. 229 Цивільного кодексу України  якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Тому судом апеляційної інстанції відхиляються доводи скаржника в цій частині.
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним внаслідок помилки повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі - пояснень і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення і має істотне значення.
У разі, якщо сторона спірного правочину до та на момент вчинення цього правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких вона стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм  ст. 229 Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 910/12729/19 від 13.02.2019 у справі № 911/1171/18, від 04.06.2019 у справі № 910/9070/18.
У пункті 19  постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»  зазначено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Крім того, на позивача покладено обов`язок доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи з положень частин 1, 3, 4  статті 74 ГПК України, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Таким чином,  правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним і у разі встановлення судом певних обставин може бути визнаний недійсним. Водночас при вирішенні такого спору необхідно ураховувати, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі письмових доказів, наявність обставин, які свідчать про помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.
Як слідує з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем-1 06.03.2018 було укладено договір постачання карбіду на внутрішній ринок України №  06-03/18. За вказаним договором,  на переконання відповідача-1, існувала заборгованість позивача в розмірі 738  722,42 грн. Оскільки позивачем зазначена заборгованість погашена не була, 01.06.2019 року відповідач-1 уклав договір із відповідачем-2 про  відступлення права вимоги, за яким  відповідач-1 відступив, а відповідач-2 прийняв право вимоги за договором постачання карбіду на внутрішній ринок України і став кредитором за цим договором. 
На думку позивача, відповідач-1 помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо наявності боргу позивача за Договором поставки, оскільки станом на момент укладення оскаржуваного договору заборгованості не існувало. Відсутність заборгованості позивач обґрунтовує тим, що оскільки відповідачем-1 не було вчасно зареєстровано податкові накладні на користь позивача згідно умов Договору поставки, то останній скористався своїм правом на нарахування відповідачу-1 суми пені та, в подальшому, здійснив зарахування зустрічних вимог.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання наявності чи відсутності заборгованості ТОВ «ВО «Адамас» перед ТОВ «Орхідея-В», а також питання правомірності зарахування зустрічних позовних вимог, на які посилається ТОВ «ВО «Адамас», було предметом розгляду у справі №  910/13349/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орхідея-В» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Адамас» про стягнення 871  333, 44 грн. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у даній справі, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду,  позов задоволено повністю.
При цьому, у постанові Північного апеляційного господарського суду зроблено наступний висновок: «На час укладення між позивачем і первісним кредитором договору відступлення права вимоги від 01.06.2019  зобов`язання з оплати карбоміду, отриманого за видатковими накладними, перелік яких наведений вище у даній постанові, не були припинені. Відтак, колегія суддів відхиляє як безпідставні твердження апелянта про відсутність у позивача права вимоги за вказаним правочином.»
Відповідно до частини другої  ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"  судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ч. 4  ст. 75 ГПК України  обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Водночас, Верховний Суд у постанові від 18.12.2019  р. у справі №  761/29966/16-ц зробив правовий висновок про те, що преюдиція при встановленні фактів судовим рішенням у іншій справі має місце лише тоді, коли в у ній брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж самі особи, які брали участь у попередній справі.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.02.2020 по справі №904/8484/16 та по справі №904/7905/16 від 03.03.2020.
З врахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції зазначає, оскільки станом на час укладення оспорюваного позивачем договору існувала заборгованість позивача перед відповідачем-1, то позивачем не доведено наявність обставин, внаслідок яких відповідач-1 міг помилитися про наявність в позивача перед ним заборгованості. Тобто, не існувало зарахування зустрічних вимог з якими позивач повязує відсутність боргу перед відповідачем-1.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору, вчиненого внаслідок помилки, недійсним, не доведено наявність обставин, передбачених ст.229 ЦК України, а саме: неправильне сприйняття відповідачем-1 фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення і має істотне значення.
А, відтак, правомірним є висновок суду першої інстанції щодо того, що позивачем не надано доказів існування інших обставин, які б свідчили про те, що на час укладення спірного Договору сторони неправильно сприймали фактичні обставини цього правочину, що вплинуло на їх волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений.
Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що, хоча відповідно до положень  ст. 16 ЦК України  визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено  ст. 215 ЦК України,  позивачем не доведено, яким чином оскаржуваний у даній справі договір порушив його права та законні інтереси, на захист яких був поданий даний позов.

Апелянт посилається на неврахування судом першої інстанції 19.04.2021 року телефонограми  про те, що через участь керівника позивача у іншому судомоу засіданні в суді апеляційної інстанції, керівник позивача спізниться на судове засідання на 10 хвилин, у зв`язку з чим було прохання зробити перерву 10 хвилин. На думку позивача, вказане свідчить про обмеження позивача у доступі до правосуддя. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами  ст. 129 Конституції України,  ст. 2 ГПК України  одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі «Шульга проти України»).
Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними. Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах «Скордіно проти Італії», «Сюрмелі проти Німеччини»).
Статтею 42 ГПК України визначено права та обов`язки учасників справи, серед яких право брати участь в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що доступ до правосуддя в контексті пункту 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997, та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений  Господарським процесуальним кодексом України.
Частиною 2 статті 216 ГПК України визначено підстави для оголошення перерви в судовому засіданні - якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість  якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.
З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі відкрито судом першої інстанції 06.01.2021. У судові засідання в суд першої інстанції представник позивача не з`являвся. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. За час з моменту відкриття провадження у справі та до дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті у позивача було достатньо часу для подання доказів в обгрунтування позовних вимог в порядку, передбаченому чинним законодавством, чим він і скористався, подавши  24.02.2021 відповідь на відзив на позовну заяву з доказами. Явка керівника позивача в судове засідання обов`язковою не визнавалась. Повідомлення про дату та час розгляду справи 19.04.2021 позивач  отримав заздалегідь. 
Позивач підстав для оголошення перерви в призначеному судовому засіданні 19.04.2021, передбачених нормами чинного законодавства, не навів. А можливість розгляду справи у судовому засіданні відображена в оскаржуваному рішенні суду.
Таким чином, судом першої інстанції не порушено прав позивача на доступ до правосуддя.  
Відповідно до ст.43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач зобов`язаний був, не зловживаючи своїми процесуальними правами, врегулювати питання участі в судових засіданнях своїх представників з врахуванням вимог чинного законодавства, зазначених вище.
Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду важає,  що оскаржуване рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.
                    Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Саме лише прагнення апелянта ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази у ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
З огляду на викладене, судом першої інстанції законно та правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
Отже, керуючись статтями  2,  269,  270, п. 1 ч. 1 ст.  275, ст.  276 ГПК України  - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат
З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта у порядку  ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Адамас» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року у справі №  910/21226/20 залишити без змін.
2.          Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Адамас».
          3.          Матеріали справи №  910/21226/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.ст.287 та 288 Господарського процесукального кодексу України.

          В зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці повна постанова підписана 10.12.2021.

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                О.М. Коротун

                                                                                В.В. Сулім