ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року	Львів	Справа № 300/2260/21 пров. № А/857/14860/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В.,
суддя                                                     Запотічний І.І.  

розглянувши у порядку письмового  провадження  в м. Львові апеляційну скаргу  виконавчого комітету  Івано-Франківської міської ради на рішення  Івано-Франківського окружного  адміністративного суду  від 19.07.2021 (головуючий суддя Могила  А.Б., м. Івано-Франківськ, розглянуто в порядку письмового провадження) у справі № 300/2260/21 за  адміністративним позовом   ОСОБА_1  до виконавчого комітету  Івано-Франківської міської ради  про стягнення  середнього  заробітку  за час  затримки виконання судового рішення, - 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (позивач) звернувся із позовною заявою до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в особі міського голови Марцінківа Руслана Романовича (відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
В обгрунтування  позовних вимог  позивач посилається на наступне.  За невиконання виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі №876/9987/16, щодо стягнення на його  користь підлягає середній заробіток за час затримки виконання вказаного рішення. Так  постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі №876/9987/16 позивача з 22.03.2016 поновлено на посаді начальника управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Проте, незважаючи на наявність вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, та відкритого виконавчого провадження на займаній посаді його не поновлено. Як наслідок, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 по справі № 300/30/20 стягнуто з виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 05.10.2017 по 23.04.2020 в розмірі 229  631,17 грн.  На даний час виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради його не поновлено на посаді, тому вважає, що відповідно до приписів  статті 236 Кодексу законів про працю України, враховуючи тривале невиконання судового рішення, на його користь підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 за період з 24.04.2020 по день винесення судом рішення по даній справі.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.07.2021  адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 по справі № 876/9987/16 (344/7365/16-а) про поновлення на роботі за період з 24.04.2020 по 19.07.2021 в розмірі 110742,74 грн.  Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради  на користь  позивача сплачений судовий збір у розмірі 1106, 54 грн.  та 5000,00 грн. витрат на правничу (правову) допомогу.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції  відповідачем подано  апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить  рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. Зокрема в  апеляційній скарзі  посилається на  той факт, що невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі №876/9987/16 відбулося через наявність обставин та причин, що ускладнили виконання рішення, а саме: перебування справи тривалий час на розгляді у касаційній інстанції, розгляд заяв державного виконавця та виконавчого комітету про роз`яснення рішення, ліквідація Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в якому мав бути поновлений ОСОБА_1 , перебування в стані припинення новоствореного Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради, невірного зазначення посади на яку позивач мав бути поновлений, а відтак, необхідність виправлення допущеної в судовому рішенні описки, розгляду заяви виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про внесення виправлення в судове рішення та розгляду заяви про зміну способу виконання рішення в першій та апеляційній інстанціях. Наведене свідчить про поважність причин невиконання рішення суду про поновлення  позивача на роботі, які жодним чином не залежали від виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Тому підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі немає. Крім цього, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, в особі міського голови, не може бути відповідачем, оскільки виконавчий комітет є окремою юридичною особою та наділений власними окремими повноваженнями.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1  ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволені апеляційної скарги слід відмовити з наступного.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до частини сьомої  статті 235 КЗпП  рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
За правилами пункту 3 частини першої  статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України  постанови суду про    поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
Відповідно до частини другої  статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України    судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Як встановлено судом першої інстанції постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 по справі № 876/9987/16 (344/7365/16-а), яка набрала законної сили 14.05.2020, визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови м. Івано-Франківська №296-с від 21.03.2016 про звільнення з роботи ОСОБА_1 .  Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з 22.03.2016. Стягнуто з виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради  на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 74005,68 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
Івано-Франківським міським судом 25.10.2017 видано виконавчий лист в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з 22.03.2016.
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 09.11.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (№ 55111598) щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа.
Виконавче провадження №55111598, у зв`язку із ліквідацією Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області передано правонаступнику - Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення  примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно  Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 по справі №300/30/20, яке набрало законної сили 08.07.2020, стягнуто з виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 05.10.2017 по 23.04.2020 в розмірі 229  631, 17 грн. 
Згідно ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2020 по справі № 344/7365/16-а у задоволенні заяв Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі №344/7365/16-а відмовлено.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2020 по справі № 344/7365/16-а виправлено описку у резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2020 року у справі №344/7365/16-а, а саме - невірно зазначену посаду «начальник управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради» виправлено на вірну «начальник управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудування Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради».
Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.11.2020 по справі № 344/7365/16-а, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2021, у задоволенні заяви представника виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зміну способу виконання судового рішення по справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до міського голови м. Івано-Франківська, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту містобудування та архітектури виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
Отже, з дня ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі, у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.
Положеннями  ст. 236 КЗпП України  встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поновлення позивача на роботі повинно було виконано негайно, тобто вже наступного робочого дня. Затримка роботодавцем виконання судового рішення про поновлення на роботі прирівнюється до вимушеного прогулу працівника, тому в такому випадку роботодавець зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки. Такі висновки суду відповідають вимогам  ст. 236 КЗпП України.
Колегія суддів зазначає, що положення  ст.236 КЗпП України, це є логічним та справедливим продовженням захисту порушених прав незаконно звільненої особи у разі затримки таким органом виконання рішення.
Правовий аналіз положень  ст. 236 КЗпП України  дає підстави для висновку, що часом, яким закінчується виконання рішення суду про поновлення незаконно звільненого на посаді, є час його фактичного виконання. Саме по час такого фактичного виконання підлягає нарахуванню та стягненню середній заробіток за час такої затримки.
Колегія суддів також враховує, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою підставою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм  Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі  статті 236 Кодексу законів про працю України  належить встановити, чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Аналогічна правова позиція щодо наявності підстав для виплати компенсації за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі  статті 236 Кодексу законів про працю України  викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 року у справі №280/360/19.
Таким чином, невиконання або несвоєчасне виконання судового рішення є відповідною підставою для звернення позивача до суду. При цьому, позивач наділений правом самостійно обирати спосіб захисту його порушених прав, як то шляхом звернення до суду з відповідним позовом, так і шляхом встановлення контролю за виконанням судового рішення про поновлення його на посаді.
Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.
Обов`язковість рішень суду віднесена  Конституцією України  до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 760/9521/15-ц.
Оскільки фактично позивача на вказаній посаді не поновлено, то у даному випадку має місце затримка суб`єктом владних повноважень виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, що зумовлює наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів  статті 236 Кодексу законів про працю України.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі  статті 236 Кодексу законів про працю України  суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Наявність вини роботодавця щодо незаконного звільнення позивача вже встановлена рішенням суду про поновлення його на роботі.
Посилання апелянта на відсутність можливості поновлення позивача на посаді, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не є підставою для звільнення суб`єкта владних повноважень від обов`язку виплатити незаконно звільненому працівникові, передбаченого  статтею 236 Кодексу законів про працю України, середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. В даному випадку присутня бездіяльність відповідача.
Верховний Суд, за наслідками перегляду постанови від 04.10.2017 по справі №344/7365/16-а, підтвердив позицію Львівського апеляційного адміністративного суду, що  фактичної ліквідації, реорганізації або перепрофілювання управління, посаду в якому обіймав позивач, та скорочення чисельності працівників не відбулося, водночас, мало місце лише перегрупування та перейменування структурних підрозділів без змін в організації виробництва та праці. Ліквідації Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради не відбулося. Мала місце реорганізація (злиття та перетворення) шляхом приєднання відділу охорони культурної спадщини, який був структурним підрозділом Управління культури, до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Після прийняття рішення про припинення Департаменту містобудування та архітектури  у відповідача були наявні вакантні посади, які позивач міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації, але відповідач жодної з них позивачу не запропонували.
Крім того, апелянтом не спростовано жодними обґрунтованими доводами вірність визначеного судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 110742,74 грн.
Погоджується колегія суддів і з  розрахунком суду першої інстанції щодо  стягнення з відповідача  судового збору та  витрат  на правничу допомогу. 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно зі  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 2 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої  статті 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.  242,  308,  311,  315,  316,  322 КАС України, суд –                     
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу виконавчого комітету  Івано-Франківської міської ради  залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного  адміністративного суду від 19.07.2021 у справі № 300/2260/21  залишити    без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний