П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8698/21	
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                  Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

25 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:
1.          визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 10.04.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;
2.          зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 10.04.2017 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в сумі 41 545 гривень 16 копійок із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабміну України №44 від 15.01.2004 року;
3.          визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.03.2020 включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4076 гривень 50 копійок відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабміну України №1078 від 17.07.2003 року;
4.          зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4076 гривень 50 копійок за період з 01.03.2018 по 15.03.2020 включно, у сумі 99 808 гривень 39 копійок, відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабміну України №1078 від 17.07.2003 року із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року; 
5.          зобов`язати ВЧ А0318подати звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що у період проходження нею військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не у повному обсязі, а саме у 2017-2020 роках не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення. Позивач звернулася до командира військової частини із заявою щодо проведення розрахунку та виплати індексації грошового забезпечення, однак її повідомлено, що індексація в період з 01.06.2016 по 28.02.2018 не виплачувалася через відсутність фінансового ресурсу та механізму її нарахування. На думку позивача при обрахунку індексації для вказаного періоду має застосовуватися базовий місяць 2008 року, оскільки саме у 2008 році в останнє підвищувалися посадові оклади військовослужбовців, що для спірного періоду є визначальним для визначення базового місяця. Щодо періоду з 01.03.2018, то позивачу належна фіксована сума індексації грошового забезпечення в розмірі 4076,50 грн в місяць, що вбачається із правового регулювання п. 5 Порядку №1078.
Відповідач у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не надав.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.04.2017 по 28.02.2018.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.04.2017 по 28.02.2018.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
У встановленні судового контролю за виконанням рішення суду – відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у визначенні базового місяця січня 2008 року для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 10.09.2017 по 28.02.2018 та виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 4076,50 грн за період з 01.03.2018 по 15.03.2020 включно та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема, в обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт наводить доводи, що містилися у позовній заяві.
Відповідач надав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення,  рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог – без змін. В обґрунтування своїх доводів ВЧ НОМЕР_1 вказує, що в період з 10.09.2017 по 28.02.2018 позивачу не нараховувалася індексація грошового забезпечення, а тому відсутні підстави вважати, що відбулося порушення прав останнього в частині застосування базового місяця. Крім того, питання визначення базового місяця відноситься до компетентності відповідача. При цьому, для періоду з 01.03.2018 базовим є місяць в якому відбулося  підвищення оплати праці (суми її постійних складових).
Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зокрема, в обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт вказує, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у період з січня 2016 року по лютий 2018 року в Міноборони не було. Індексація не є складовою грошового забезпечення, оскільки вона не є сталою та постійною величиною. Крім того, згідно роз`яснень Департаменту фінансів Міноборони України з січня 2016 її нарахування припинено до окремого роз`яснення. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , а також військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
ОСОБА_1 проходила військову службу:
з 15.03.2017 по 06.04.2017 у ВЧ НОМЕР_2 ; 
з 10.04.2017 по 15.03.2020 — у ВЧ НОМЕР_1 на посаді лаборанта відділення водопостачання взводу матеріально-технічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 (а.с.25-26).
Наказом командира ВЧ польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №110 від 10.04.2017  солдата ОСОБА_1 , яка прибула в ВЧ НОМЕР_2 , з 10.04.2017 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення. 
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №80 від 15.03.2020 солдата ОСОБА_1 , звільнену з військової служби у запас наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (по особовому складу) №14-РС від 14.03.2020, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 15.03.2020.
Зазначено вважати такою, що здала справи та займану посаду і вибула до Святошинського РВК м. Києва для постановлення на військовий облік.
05.02.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення в період з 10.04.2017 по 28.02.2018, провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.03.2020, а також надати документи згідно переліку (а.с. 10).
Листом від 16.03.2021 за вих. №109 позивача поінформовано, що за період з червня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася у зв`язку з відсутністю фінансування (а.с.11).
Згідно довідки №109/1 від 16.03.2021 ОСОБА_1 індексація в період з січня 2016 року по листопад 2018 року не виплачувалася, з грудня 2018 року по квітень 2020 року її виплату здійснено на загальну суму 2539,09 грн (а.с.20).
Вважаючи, що відповідач протиправно не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення в період з 10.04.2017 по 15.03.2020, при цьому зазначаючи, що для частини періоду з 10.04.2017 по 28.02.2018 слід застосовувати базовий місяць січень 2008 року, а для періоду з 01.03.2018 по 15.03.2020 включно – фіксований розмір індексації 4076,50 грн згідно абз.4,6 п.5 Порядку №1078, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог законодавства проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.  Підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по грудень 2018 року   у відповідача відсутні. Підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації. Відповідачем на момент розгляду даної справи не здійснено будь-якого розрахунку суми індексації грошового забезпечення позивача, у тому числі і встановлення базового місяця для її здійснення. За таких умов відсутні підстави вважати, що відбулося порушення прав позивача щодо застосування відповідачем базового місяця, який на думку позивача не повинен застосовуватись.
Судова колегія погоджується з висновками суду.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З врахуванням наведеного, перегляд рішення суду першої інстанції слід здійснити в частині щодо наявності підстав визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації позивачу за період з 10.04.2017 по 28.02.2020, наявності на даному етапі спору підстав для зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити індексацію за період з 10.04.2017   по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січня 2008 року, а  також – чи обґрунтованими є вимоги щодо зобов`язання ВЧ НОМЕР_4 виплачувати позивачу індексацію у фіксованому розмірі 4076 ,50 грн за період з 01.03.2018 по 15.03.2020.
Відповідно до     ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон України № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до   ст.2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Стаття 4 Закону України № 1282-XII (до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №     911-VIII, який набрав     чинності з 1 січня 2016 року) визначала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
Ця ж стаття зі змінами внесеними Законом України №   911-VIII на сьогодні передбачає поріг індексації 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього  Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений   постановою Кабміну України від 17.07.2003 року № 1078   (далі - Порядок № 1078).
Вірними є висновки суду першої інстанції, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а також, що відповідно до вимог законодавства проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Слід звернути увагу, що відповідачем в апеляційній скарзі такі висновки не заперечуються, а тому детального правового обґрунтування на стадії апеляційного перегляду не потребують.
Основоположними доводами ВЧ НОМЕР_1 є посилання на відсутність фінансування в Міноборони для виплати індексації, відсутність встановленого порядку її виплати за попередні періоди, а також, що проведення індексації грошових доходів здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.
Слід зазначити, що доводи про відсутність фінансування не можуть бути підставою для невиконання вимог  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  та ненарахування індексації.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (пункт 23, заява №63134/00) вказав: якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Отже, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №822/1731/16.
Більше того, Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності військовослужбовців Збройних Сил України як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (також випливає з положень абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, абзацу четвертого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).
За таких умов відсутність бюджетного фінансування у відповідача не позбавляє позивача права на отримання належних йому сум індексації грошового забезпечення і не звільняє ВЧ НОМЕР_1 від обов`язку ці суми виплачувати.
Посилання ВЧ НОМЕР_1 на положення   ч.6 ст.5 Закон України № 1282-XII, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення,  згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, є необґрунтованими.
Судова колегія відхиляє вищенаведені доводи, адже вони не відповідають нормам  Закону № 1282-XII  та п. 11 Порядку №1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до  Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів, про що вірно зазначав суд першої інстанції.
Отже, абсолютно вірними є висновки суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не здійснювалася виплата індексації грошового забезпечення позивачу за період з 10.04.2017 по 28.02.2018.
Вірними є висновки суду першої інстанції, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.10.2020 по справі 240/11882/19.
Судова колегія звертає увагу, що вимоги в частині встановлення базового місяця для обрахунку індексації в період з 10.04.2017 по 28.02.2018 є передчасними, оскільки права позивача в цій частині ще не порушено, так як ВЧ НОМЕР_1 не здійснено в межах своїх дискреційних повноважень її розрахунок, а також останньою не наведено будь-яких доводів щодо визначення такого місяця, а отже спір на даній стадії правовідносин відсутній.
Щодо періоду виплати індексації з 01.03.2018 по 15.03.2020, то судова колегія вбачає відповідність дій відповідача нормам чинного законодавства щодо виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.
Як вже зазначалося, з 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабміну України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Таким чином, для оскаржуваного періоду з 01.03.2018 по 15.03.2020 включно індекс споживчих цін за 1 або 100 слід прийняти в березні 2018 року.
Статтею 4 Закону України № 1282-XII     передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом       № 911-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності 01.01.2016).
Згідно офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 2018 року 100,0%, в липні 2018 року 99,3%, в серпні 2018 року 100,0%, в вересні 2018 року 101,9%, в жовтні 2018 року 101,7% (а.с. 115).
Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) перевищено. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року (п.1-1 Порядку №1078).
Враховуючи зазначене, судова колегія дійшла висновку, що грошове забезпечення ОСОБА_1 в період з березня по листопад 2018 року індексації не підлягало. 
Наявна в матеріалах справи довідка №109/1 від 16.03.2021  підтверджує, що позивачу з грудня 2018 року по квітень 2020 року виплачено індексацію грошового забезпечення на загальну суму 2539,09 грн (а.с.20).
При цьому, розмір здійснених виплат, розрахованих відповідачем в межах належної   компетенції здійснено із урахуванням індексу споживчих цін за 1 або 100 в березні 2018 року, що відповідає приписам Порядку №1078.
Доводи позивача, що починаючи з 01.03.2018 їй належить виплата фіксованої суми індексації грошового забезпечення в розмірі 4076,50 не є належним чином обґрунтованими, оскільки їх сформовано на підставі помилкового трактування абз. 4,6 п. 5 Порядку №1078 здійсненого із врахуванням, що до 01.03.2018 обрахунок індексації ОСОБА_1 мав здійснюватися із врахуванням січня 2008 року як базового місяця.
При цьому, обґрунтування необхідності застосування січня 2008 року як базового апелянтом пов`язується з фактом прийняття постанови Кабміну України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 07.11.2007 року №1294, якою з 01.01.2008 затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців, та яка діяла до дати набрання чинності постанови №704.
Судова колегія вважає дані доводи помилковими, оскільки ретроспективне поширення дії п. 5 Порядку №1078 (в редакції постанови №1013) в частині визначення індексу споживчих цін за 1 або 100% (фактично базового місяця) із прив`язкою до встановлення посадових окладів постановою №1294, яка почала діяти за 8 років до зміни відповідного правового регулювання щодо встановлення такого індексу, є необґрунтованим та суперечить дії правових норм в часі.
За таких умов, право позивача в період з 01.03.2018 по 15.03.2020 не є порушеним, а тому   захисту в даному судовому провадженні не підлягає. 
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 31 травня 2021 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1  – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко