П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
29 листопада 2021року                                                                                          м. Київ
 
Справа № 382/1306/20
Провадження № 22-ц/824/11646/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   
учасники справи:            позивач               ОСОБА_1 
                   відповідач           ОСОБА_2 
                   третя особа         ОСОБА_3 
                                               
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Кисіль О.А.  28 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3   про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстровано 11 грудня 1998 року, та розірвано 29 січня 2003 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 . На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися на денній формі навчання у Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивачка є багатодітною мамою, на її утриманні ще двоє дітей, з них одна донька інвалід з дитинства. ОСОБА_3 витрачає кошти на проїзд до місця навчання, проживання у гуртожитку університету, на одяг, підручники та харчування. Саме тому, у зв`язку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги. Заробіток позивачки не дозволяє їй в повній мірі одноосібно утримувати доньку сторін по справі, надавати кошти на її одяг, харчування, проїзд до місця навчання, підручники тощо. Враховуючи викладене, просила стягнути з  ОСОБА_2  аліменти на її користь на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходу, щомісячно, до досягнення нею двадцяти трьох років, на час навчання. 
            Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 28 квітня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 не працюючого, але працездатного, аліменти на користь  ОСОБА_1  на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/7 частини його доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2020 року і до досягнення нею двадцяти трьох років, на час навчання.
В межах стягнення платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнуто із  ОСОБА_2  на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інтенції.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не навів  жодного аргументу, яки дає підстави для висновку, що апелянт має можливість надавати матеріальну допомогу  у вигляді аліментів дитині, яка продовжує навчання.  
Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки матеріального становища відповідача, який немає самостійного доходу, оскільки здійснює догляд за батьком на постійній, щоденній основі. Даний аргумент є вагомим та таким, що підлягає оцінці.
Окрім цього вважає, що судом при визначенні розміру аліментів, встановивши їх розмірі 1/7 частки від доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків  прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судом порушено норми матеріального права, оскільки, із системного аналізу Глави 16 СК України, зокрема ст.ст. 198-201, норми ст. 182 СК України, до якої відсилає ст. 200 СК України та норми , що зазначені в ст. 201 СК України ст. 182 СК України  та норми, що зазначені в  статті 201 СК України, не діє вимога ст.. 182 щодо визначення мінімального розміру аліментів «… не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку…», враховуючи те, що відповідно до ст.. 6 СК України правовий статус дитини має особа, до досягнення нею  повноліття ( 18 років) .      
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.
Посилається на те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здійснює постійний догляд за батьком та перебуває на його утриманні, а тому не має змоги офіційно працевлаштуватися.
Зазначає, що батько відповідача  має  у своїй власності  земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які здає в оренду, що підтверджується  інформаційною довідкою з Державного реєстру  речових прав на нерухоме майно, яка долається до відзиву.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з матеріального становища кожної із сторін спору, та врахував їх стан здоров`я, наявність утриманців, вимоги ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 182, 183, 200, 141, 199 СК України, та враховуючи, що повнолітня дочка сторін по справі потребує коштів на проїзд до навчального закладу, необхідних канцелярських засобів та необхідних матеріалів для процесу навчання, а також продукти харчування, одяг та інші речі, що забезпечить безперешкодний процес навчання та розвитку і росту повнолітньої дочки сторін, та те, що незалежно від форми навчання визначений обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка навчається.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, вважав, що розмір стягнутих аліментів у розмірі 1/7 частини  доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2020 року і до досягнення нею двадцяти трьох років, на час навчання, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку повнолітньої дочки.
Проте, колегія суддів не може погодить в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції  водячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , шлюбу між якими розірвано  (а.с. 3-6), які шлюб розірвано. 
Дочка сторін, ОСОБА_3 , на даний час є повнолітньою та перебуває на утриманні матері. 
ОСОБА_3 є студенткою першого курсу денної форми навчання факультету економіки та управління Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана, термін навчання до 31.12.2021 року (а.с. 7). 
Позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УСЗН Яготинської РДА і отримує соціальну допомогу дітям з інвалідністю (а.с. 8). 
ОСОБА_1  є багатодітною мамою, на її утриманні ще двоє дітей, з них одна донька інвалід з дитинства (а.с. 9), отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда (а.с. 10).
 З копії квитанції від 08 вересня 2020 року (а.с. 28) вбачається, що ОСОБА_3 сплатила за проживання в гуртожитку ДВНЗ «КНЕУ ім. В.Гетьмана» 5200 грн..
 З Акта обстеження від 11 лютого 2021 року (а.с. 31) вбачається, що ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 і знаходиться на її повному забезпеченні.
Згідно з довідкою, виданою в Київському національному економічному університеті від 16 вересня 2020 року № 521, ОСОБА_3   дійсно є студентом I курсу освітнього ступеня «Магістр», факультету економіки та управління, з денною формою навчання,   термін навчання до 31 грудня 2021 року.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України) .
Відповідно до  ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ст. 200 СК України , суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у  статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків на повнолітню дочку, сина, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197цього Кодексу.
Виходячи зі змісту даних норм, порядок виконання обов`язку матері, батька утримувати дитину до її повноліття та правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина врегульовані різними нормами Сімейного кодексу України, виходячи із різного правового статусу дитини (особи, яка не досягла 18 років) та дочки, сина, які досягли повноліття.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих  норм Сімейного кодексу України  при розгляді справ  щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,  обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц, касаційним судом роз`яснено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України»), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст.. 199-201 СК України).
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( стаття 76 ЦПК України).
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановивши, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається за на денному відділенні в Київському національному економічному університеті та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько повнолітньої доньки, повинен матеріально його утримувати, і має змогу надавати утримання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для застосування  статті 199 СК України та наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання.
З аналізу змісту наведеної норми ст. 199 СК України вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Частиною другою статті 200 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до правових висновків, Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 466/532/16-ц, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, позивачем не було обґрунтовано розміру матеріальної допомоги, якої потребує повнолітня ОСОБА_3 у зв`язку з навчанням, на підтвердження розміру необхідної допомоги не надано відповідних доказів, за винятком довідки про навчання ОСОБА_3 в Київському національному економічному університеті, та довідки щодо отримання позивачем соціальної допомоги.
Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи аліменти у розмірі 1/7 частини його доходу, щомісячно і до досягнення нею двадцяти трьох років, на час навчання, судом першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано та не надано належної оцінки матеріального становища відповідача, який немає самостійного доходу, оскільки здійснює догляд за батьком на постійній, щоденній основі, колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки відповідач є працездатною особою, будь-яких  належних та допустимих доказів того, що відповідач доглядає за своїм батьком  суду не надано, а тому відхиляються судом як безпідставні.
Разом з тим, у резолютивній частині оскаржуваного рішення міститься посилання про стягнення з боржника щомісячно аліментів у визначеному розмірі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що суперечить положенням матеріального закону.
Статтею 6 СК України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Відповідно до справи, ОСОБА_3 народилася  ІНФОРМАЦІЯ_1 й предметом даного позову є стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи на період її навчання.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення суду висновок суду про стягнення з ОСОБА_6   аліментів «але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку».
В решті рішення районного суду підлягає залишенню без змін.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав до зміни ухваленого по справі рішення, а тому подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2   - задовольнити частково.
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 28 квітня 2021 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення висновок суду «але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку».
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.  
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна