Справа № 161/15345/17 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1414/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 листопада 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Карпук А.К.,Осіпука В.В.,
з участю секретаря судового засідання Вакіної Д.О.,
представника відповідача Петрука І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Маркет груп" про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2021 року,

                                      В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Трейд Маркет груп» про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтовує тим, що 20 липня 2015 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ТзОВ «Трейд Маркет Груп», як позичальником, було укладено договір №20/07/01-2015 поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики). Відповідно до вказаного договору позикодавцем позичальнику було передано в позику 575 000,00 грн. Строк користування фінансовою допомогою (позикою) становить до 30 жовтня 2015 року. Однак, станом на 29 вересня 2017 року відповідач позику не повернув.
З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 575 000,00 грн. - суму основного боргу, а також 367 524,30 грн. – договірної пені на рівні подвійної облікової ставки НБУ, 33 034,93 грн. – 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, 95 912,64 грн. – суму інфляційних витрат, 8000,00 грн. понесених по справі судових витрат.
Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року скасовано та призначено справу до розгляду.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2021 року в задоволені позову в даній справі відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов в даній справі задовольнити.
Заслухавши представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено, що за умовами договору №20/07/01-2015 поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) від 20.07.2015, копія якого надана позивачем при пред`явленні позову, позикодавець в порядку та на умовах визначених даним договором передає у власність позичальника грошові кошти у розмірі 575 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути безвідсоткову позику у строк до 30.10.2015 (п.п. 1.1., 2.1., 4.1. Договору). Позикодавець передає безвідсоткову позику позичальникові 20 липня 2015 року. Позика передається в готівковій формі шляхом передачі грошових коштів особисто ОСОБА_1 особисто директору позичальника ОСОБА_2 (п.п. 3.1., 3.2. Договору).
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що у визначений договором строк борг не повернутий, що і зумовлює необхідність захисту його порушених прав.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (стаття 1047 ЦК України).
Тлумачення статей 1046 та 1047ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Заперечуючи проти позову відповідачем було подано довідку вих. № 14/04 від 14.06.2021 про те, що згідно даних бухгалтерського та податкового обліку за 2015-2016 роки, коштів у позику від ОСОБА_1 товариство не отримувало та такі кошти на рахунки товариства не надходили.
Допитана в якості свідка ОСОБА_2 ( а.с 145-147), підпис якої зазначено на договорі, стверджувала, що даний договір нею не підписувався, жодних коштів товариство від позивача не отримувало, вона особисто не знайома з ОСОБА_1 .. Такі покази свідка позивачем не спростовані належними та допустимими доказами.
Представником відповідача в суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на вирішення якої запропоновано поставити питання: «ким – ОСОБА_2 чи іншою особою виконано підпис біля прізвища ОСОБА_2 в договорі поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) № 20/07/01-2015 від 20.07.2015 укладеному ОСОБА_1 та ТОВ «Трейд Маркет Груп»?».
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 11 травня 2021 року, від 03 червня 2021 року та повторно від 01 липня 2021 року постановлено витребувати у ОСОБА_1 оригінал договору № 20/07/01-2015 поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) від 20.07.2015 року. 
У своїх письмових поясненнях від 16.06.2021 позивачем було зазначено, що оригінал договору позики від 20.07.2015 не зберігся та повторно скерував до суду копію такого договору.
Пунктом 1.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом МЮУ 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу МЮУ від 26.12.2012 № 1950/5) визначено, що основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.
У зв`язку з ненаданням позивачем оригіналу договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) № 20/07/01-2015 від 20.07.2015 судом першої інстанції було відмовлено представнику відповідача в призначенні почеркознавчої експертизи.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 6 ст. 95 ЦПК України встановлено, що якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано констатував про не доведення позивачем належними та допустимими доказами факту укладення між ним та відповідачем договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) № 20/07/01-2015 від 20.07.2015.
Покликання ОСОБА_1 на ухвалення судом першої інстанції 11.12.2017 року заочного рішення про задоволення позовних вимог, відповідно констатацію судом фактичних обставин щодо надання позики та її не повернення є безпідставними та спростовуються встановленими судом обставинами справи та нормами процесуального та матеріального права, які регулюють дані правовідносини. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи ( а.с 35) відповідач не був повідомлений про розгляд справи 11 грудня 2017 року та не міг висловити свою позицію у даній справі станом на день постановлення судом заочного рішення. Копія заочного рішення відповідачу також не була вручена ( а.с 40). Суд першої інстанції постановив заочне рішення виключно з врахуванням пояснень позивача та на підставі поданих ним копій документів без звірення таких з відповідними оригіналами. Вказані обставини слугували підставою для скасування заочного рішення за заявою відповідача. Відтак наявність заочного рішення про задоволення позовних вимог після його скасування  не є перешкодою для постановлення відмовного рішення з врахуванням усіх доказів, які надаються сторонами. 
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, правильно визначив характер існуючих між сторонами спірних правовідносин та дійшов обґрунтовано висновку про безпідставність заявленого  ОСОБА_1 позову, у зв`язку з чим правомірно відмовив у його задоволенні.
Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 268,  367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

                                                           У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2021 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий- суддя:

Судді: