ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                        Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
29 жовтня 2021 р. 	Справа № 520/3717/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування постанови, -
В с т а н о в и в:
09.03.2021 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі  ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області (далі – ГУ Держпраці у Харківській області) про накладення штрафу № 005 від 17.02.2021 року.
Крім того, позивач просить вирішити питання щодо відшкодування на його користь судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у розмірі 10.000 грн.
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що під час проведення перевірки характеристик продукції відповідач встановив порушення встановлених вимог, які вважаються формальною невідповідністю, то до нього не можливо застосувати адміністративно-господарській санкції у вигляді штрафу, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України від 02.12.2010 року № 2735-VI «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (далі – Закон № 2735-VI), оскільки п. 2 ч. 2 ст. 44 цього закону містить виключення щодо застосування адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу у випадках, передбачених ч. 3 ст. 29 Закону № 2735-VI.
Крім того, позивач зазначив, що ч. 2 ст. 44 Закону № 2735-VI передбачено, що адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу застосовуються до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг. Згідно ч. 7 ст. 8 Закону № 2735-VI у разі, якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього закону особою, що ввела таку продукцію в обіг вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом строку проведення перевірки не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію. На момент проведення перевірки посадовим особам ГУ Держпраці у Харківській області було відомо про виробника продукції, характеристики якої перевірялися. Однак, відповідач, з невідомих причин, не врахував наявність відповідних документів при винесенні постанови від 17.02.2021 року.
Також, позивач зазначив, що відповідача, було повідомлено та надано відповідні пояснення, що рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL, які знаходились в приміщенні магазину «СПЕЦОДЯГ» були придбані для власних потреб як фізичної особи.  Факт придбання продукції - рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL для власних потреб також підтверджується тим, що під час перевірки було виявлено рукавиці у кількості 1 пара.
У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ФОП ОСОБА_1 , зазначає, що на підставі наказу від 27.01.2021 року № 103 та направлення на проведення перевірки від 27.01.2021 року № 05-03/137 проведено перевірку,  предметом якої було визначено: засоби індивідуального захисту, що знаходиться в розповсюджувача/виробника за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та в інтернет магазині за посиланням https://promosafe.com.ua. За результатами здійсненого планового заходу було складено акт перевірки характеристик продукції від 02.02.2021 року № 05-03/0037 з детальним описом порушень вимог законодавства, виявлених під час перевірки, яким серед іншого, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 вводить продукцію в обіг, яка не відповідає встановленим вимогам (рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL), а саме: 1) не надано декларацію про відповідність засобу індивідуального захисту Технічному регламенту засобів індивідуального захисту, затвердженого постановою КМУ від 27.08.2008 року № 761 (далі - Регламент № 761), яку повинен скласти виробник або його уповноважена особа чи постачальник; 2) відсутня інструкція з експлуатації, збереження, очищення, обслуговування та дезінфекції засобу захисту; 3) дата виготовлення та або дата закінчення строку служби не зазначено на етикетці з даними; 4) не надано документ із оцінки відповідності вимогам Регламенту № 761, яку повинен провести виробник або його уповноважена особа чи постачальник шляхом застосування процедур (модулів оцінки відповідності) визначених постановою КМУ від 13.01.2016 року № 95; 5) відсутнє маркування засобу індивідуального захисту знаком відповідності технічним регламентам, який повинен наноситись на продукцію або на пакування та супровідні документи; 6) не надано, на вимогу органів ринкового нагляду, документи, які дають змогу ідентифікувати суб`єкта господарювання, який поставив їм відповідну продукцію та якому вони поставили продукцію. 03.02.2021 року відповідачем було складено протокол № 005 про виявлене(і) порушення вимог Закону № 2735-VI та Закону України від 02.12.2010 року
№ 2736-VI «Про загальну безпечність нехарчової продукції» (далі – Закон № 2736-VI), рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів    № 05-03/022 про усунення формальної невідповідності та рішення № 05-03/023 про приведення продукції у відповідність до встановлених вимог. На підставі Акту № 05-03/0037 складено постанову про накладення штрафу від 17.02.2021 року № 005, оскільки відповідачем було виявлено невідповідність вище зазначеної продукції    встановленим вимогам та прийнято правомірні заходи реагування. 
Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позицію, викладену у адміністративному позові.
28.04.2021 року до суду надійшло клопотання ГУ Держпраці у Харківській області про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги в порядку ст. 139 КАС України. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року в задоволенні вимог адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.
Висновок суду вмотивований тим, що ФОП ОСОБА_1 , як суб`єкт господарювання-розповсюджувач, не надав позивачу документацію, що дає змогу ідентифікувати ланцюг постачання відповідної продукції, що унеможливило встановлення виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію. Тобто, такий суб`єкт господарювання-розповсюджувач вважається особою, що ввела таку продукцію в обіг. На момент проведення перевірки, продукція рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL, які є засобом індивідуального захисту,    знаходилися    у приміщенні магазину «СПЕЦОДЯГ», який є місцем реалізації товару. Відповідно, вбачається можливість придбання даного товару у закладі роздрібної торгівлі.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог його адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує аналогічними доводами, що наведені ним у позові. Крім того, позивач зазначив, що приміщення в якому проводилася перевірка (адреса: АДРЕСА_1 ) не являється магазином та іншим торговельним об`єктом, а продукція яка знаходилася в даному приміщенні, зокрема рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL у кількості 1 пара була придбана для власних потреб ОСОБА_1 як фізичної особи, а не для надання на ринку. Зазначає, що приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 не належить до жодного з торговельних об`єктів (визначених в Порядку) або до складського приміщення суб`єкта господарювання. На фасаді приміщення відсутні будь-які вивіски з написом «Магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Зазначає, що у приміщенні взагалі не зберігається товар для продажу. Так, при перевірці виявлено усього 1 пару рукавиць RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL. У поясненнях, наданих під час проведення перевірки, ФОП ОСОБА_1 зазначив, що це його особисте майно, а не товар для продажу. В приміщенні відсутні цінники на товар. Отже, ФОП ОСОБА_1 не пропонує товар для продажу у зазначеному приміщенні. Посилається на те, що не дослідивши обставин справи, а саме: чи є приміщення за адресою: АДРЕСА_1 а магазином, чи здійснює позивач реалізацію товару у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , чи були рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL предметом продажу, суд дійшов хибного висновку про те, що позивач ввів зазначену продукцію в обіг. Зазначає, що майно, а саме рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL є особистою власністю ОСОБА_1 , воно було придбане та використовується для особистих потреб позивача, а не з метою продажу. Вказує, що   ФОП ОСОБА_1 не може бути притягнуто до відповідальності за п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 2735-VI, оскільки останній довів, що не вводив продукцію, а саме рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL в обіг. Зазначає. що відповідач не надав жодного доказу, що позивачем здійснювалась реалізація продукції рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . а також того, що зазначене майно не відповідає встановленим вимогам, крім формальної невідповідності.   
Також, позивач зазначив, що він   надасть докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.
16.09.2021 року до суду надійшло клопотання ФОП ОСОБА_1 про долучення доказів, понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10.000 грн.
20.09.2021 року до суду надійшло клопотання ГУ Держпраці у Харківській області про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги в порядку ст. 139 КАС України. 
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
За приписами  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем. Основним видом його діяльності є роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах. 
ОСОБА_1 здійснює продаж робочого одягу та засобів індивідуального захисту.
У період з 28.01.2021 року по 02.02.2021 року на підставі наказу ГУ Держпраці у Харківській області від 27.01.2021 року № 103 та направлення на проведення перевірки від 27.01.2021 року № 05/03-137 посадовими особами ГУ Держпраці у Харківській області проведено планову перевірку характеристик продукції ФОП ОСОБА_1 .
Згідно з направленням на проведення перевірки від 27.01.2021 року № 05/03-137 предмет перевірки – засоби індивідуального захисту - засоби захисту від ураження електричним струмом (захисні рукавички, які захищають від ураження електричним струмом, килими діелектричні, боти гумові формові діелектричні); засоби захисту рук (захисні рукавчики, які захищають від механічних ушкоджень, хімічних речовин, теплових випромінювань); засоби захисту очей та обличчя (захисний щиток, екрани для обличчя, окуляри, маски та щитки для зварювання, які тримаються руками, або такі, що кріпляться до голови): засоби захисту від падіння з висоти (оснащення, призначене для попередження падання), що знаходиться в розповсюджувача/виробника за адресою: АДРЕСА_1 , магазин "СПЕЦОДЯГ" та в інтернет магазині за посиланням https: proinosafc.cotn.ua. (а.с. 25)
          Підставою для проведення перевірки був секторальний план державного ринкового нагляду на 2021 рік.
За результатами проведення перевірки складено акт перевірки характеристик продукції від 02.02.2021 року № 05/03/0037 (а.с. 26-28).
Також, за результатами планової перевірки характеристик продукції прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 03.02.2021 року № 05-03/022 та № 05-03/023 (а.с. 21-24).
Посадовими особами ГУ Держпраці у Харківській області 03.02.2021 року складено протокол № 005 про виявлене(і) порушення вимог Закону № 2735-VI та Закону № 2736-VI.
Посадовими особами ГУ Держпраці у Харківській області 17.02.2021 року винесено постанову про накладення штрафу № 005 (а.с. 17), згідно з якою за результатами розгляду справи, акту перевірки характеристик продукції від 02.02.2021 року № 05-03/0037, протоколу про виявлені порушення вимог Закону № 2735-VI № 005 від 03.02.2021 року встановлено, що ФОП ОСОБА_1 вводить продукцію в обіг, яка не відповідає встановленим вимогам (рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL) порушив вимоги п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 2735-VI введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам.
Постановою про накладення штрафу від 17.02.2021 року № 005 накладено штраф на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 51.000 грн. 
ФОП ОСОБА_1 не погоджуючись із винесеною постановою, звернувся із зазначеним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.
Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно із  ч. 1  ст. 1 Закону № 2735-VI,  державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд) - це діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.
Відповідно до  ч. ч. 1,  2  ст. 10 Закону № 2735-VI, ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Сфери відповідальності органів ринкового нагляду включають види продукції, що є об`єктами технічних регламентів, і можуть включати види продукції, що не є об`єктами технічних регламентів.
Згідно із ч. 1  ст. 11 Закону № 2735-VI, з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності, серед іншого: 
проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування); 
приймають у випадках та порядку, визначених цим Законом, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, здійснюють контроль стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень; 
вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог.
Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та направлення видаються і оформлюються невідкладно (ч. 5  ст. 23 Закону № 2735-VI).
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 23-1 Закону № 2735-VI, для здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції орган ринкового нагляду видає наказ, який має містити предмет перевірки (найменування виду (типу), категорії та/або групи продукції), найменування та адресу об`єкта, де розміщується продукція. На підставі наказу оформляється направлення на проведення перевірки, яке підписується керівником органу ринкового нагляду або його заступником із зазначенням його прізвища, імені та по батькові і засвідчується печаткою відповідного органу.
Згідно із п. 1 ч. 1  ст. 24 Закону № 2735-VI, органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів, планові - згідно із секторальними планами ринкового нагляду.
Постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань праці ( далі -  Положення № 96).
Пунктом 1 Положення № 96 визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Пунктом 7 Положення № 96  встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до п.п. 21 п. 4 Положення № 96, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний ринковий нагляд у межах своєї відповідальності.
Згідно із  ч. 2  ст. 1 Закону № 2735-VI, термін «введення в обіг», «розповсюдження», «розповсюджувач» вживаються у значеннях, наведених у Законі України від 15.01.2015 року № 124-VIII «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» (далі - Закон № 124-VIII).
Введення в обіг - надання продукції на ринку України в перший раз; розповсюдження - надання продукції на ринку після введення її в обіг; розповсюджувач - будь-яка інша, ніж виробник або імпортер, фізична чи юридична особа в ланцюгу постачання продукції, яка надає продукцію на ринку (ч. 1  ст. 1 Закону № 124-VIII).
Відповідно до ч.  5  ст. 8 Закону № 2735-VI, суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати:  будь-який суб`єкт господарювання, який поставив їм відповідну продукцію;  будь-який суб`єкт господарювання, якому вони поставили відповідну продукцію.
Згідно із  ч. 6  ст. 8 Закону № 2735-VI, суб`єкти господарювання зобов`язані зберігати документацію, визначену в частині п`ятій цієї статті, протягом строку, встановленого відповідним технічним регламентом, а якщо такий строк технічним регламентом не встановлено: виробник - протягом десяти років з дня введення ним відповідної продукції в обіг;  уповноважений представник, імпортер або розповсюджувач - протягом десяти років з дня одержання ним відповідної продукції.
У разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію ( ч. 7  ст. 8 Закону № 2735-VI). 
Згідно із  п.  1 ч. 1ст. 16 Закону № 2735-VI, посадові особи, які здійснюють контроль продукції, мають право проводити у випадках і порядку, визначених цим Законом, документальні перевірки та вибіркові обстеження зразків продукції.
Відповідно до ч. ч. 1, 2  ст. 20 Закону № 2735-VI, ринковий нагляд здійснюється відповідно до секторальних планів ринкового нагляду, які щорічно затверджуються органами ринкового нагляду відповідно до сфер їх відповідальності. Секторальний план ринкового нагляду охоплює види продукції відповідно до сфер відповідальності органів ринкового нагляду та визначає належність цих видів продукції до певного ступеня ризику.
Під час перевірок характеристик продукції проводяться документальні перевірки, у разі необхідності - обстеження зразків продукції, а за наявності підстав вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, - відбір та експертиза (випробування) зразків продукції. Органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції (ч. ч. 1, 3 ст. 23 Закону № 2735-VI).
Згідно із. ч. ч. 1-3 ст. 24 Закону № 2735-VI, органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів: планові - згідно із секторальними планами ринкового нагляду (частина 1 статті 24 Закону). Під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів на підставах, визначених пунктом 1 і підпунктом «а» пункту 2 частини першої цієї статті: на початковому етапі перевірки об`єктами перевірки є наявність на продукції знака відповідності технічним регламентам (у тому числі ідентифікаційного номера призначеного органу з оцінки відповідності), якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання правил застосування і нанесення знака відповідності технічним регламентам Під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів на підставах, визначених підпунктом «б» пункту 2 частини першої цієї статті, об`єктом перевірки є документи, що містять інформацію про походження продукції, яка є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, та її подальший обіг (договори, товарно-супровідна документація тощо). Якщо розповсюджувач протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку не надав йому зазначені документи, такий розповсюджувач вважається особою, що ввела цю продукцію в обіг. Під час перевірки характеристик продукції на підставі, визначеній в абзаці третьому підпункту «б» пункту 2 частини першої цієї статті, орган ринкового нагляду також проводить перевірку умов зберігання відповідної продукції.
Частиною 3 ст.  29 Закону № 2735-VI  встановлено, що  орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо усунення формальної невідповідності, якщо цей орган встановить будь-яку таку невідповідність: знак відповідності технічним регламентам було нанесено з порушенням вимог, визначених у відповідному технічному регламенті; не було нанесено знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено відповідним технічним регламентом.
Відповідно до ч. 1ст. 30 Закону № 2735-VI,  обмеження надання продукції на ринку здійснюються шляхом: приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами (згідно з ч. 1 і 4 ст. 29 цього Закону); усунення формальної невідповідності (згідно з ч. 3 ст. 29 цього Закону); тимчасової заборони надання продукції на ринку. Обмеження надання продукції на ринку, визначені у пункті 1 частини першої цієї статті, застосовуються органами ринкового нагляду у випадках, передбачених цим Законом, якщо існує можливість приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами. Зазначені обмеження можуть застосовуватися до продукції, що надається на ринку, у тому числі тієї, що зберігається на складах виробників (імпортерів), та/або продукції, що перебуває у споживачів (користувачів) (ч. 2 ст. 30 Закону № 2735-VI).
Згідно із ч. 6 ст. 30 Закону № 2735-VI, органами ринкового нагляду у випадках, передбачених Законом № 2736-VI, можуть також застосовуватися обмеження введення в обіг або розповсюдження продукції.
Пунктом 2 ч. 2 ст.  44 Закону № 2735-VI встановлено, що до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються штрафні санкції у разі: введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених ст. 28 цього Закону та ч. 3 ст. 29 цього Закону), у тому числі нанесення знака відповідності технічним регламентам на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів, - у розмірі від п`ятисот до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що до особи не може бути застосовано адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 2735-VI, у випадках виявлення під час перевірки характеристик продукції порушень встановлених вимог, які вважаються формальною невідповідністю.
Судовим розглядом встановлено, що позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 51.000 грн. за те, що позивачем введено в обіг  рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL, які не відповідають пунктам 19, 49, 50, 51 Технічного регламенту засобів індивідуального захисту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 року № 761  та вимогам ч. 7 ст.  23, п.п. «а» п. 1 ч. 2 ст.  24, п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 2735-VI. 
Проте,  відповідачем  під час прийняття оскаржуваної постанови  не враховано, що під час перевірки  позивачем повідомлено перевіряючим, що рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL, які знаходяться в приміщенні магазину «СПЕЦОДЯГ» придбані для власних потреб, а не для введення в обіг і розповсюдження, а надані зразки не продаються та не являються товаром, що підтверджується Додатком до вимоги від 28.01.2021 року, яка вручена ФОП ОСОБА_1 (а.с. 30-31)
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів   вчинення позивачем дій направлених на продаж, розповсюдження   (надання продукції на ринку)   у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (фото стелажів, вітрин для розміщення товару, цінників на товар, тощо). 
До суду не надано матеріали фотофіксації, здійсненої під час проведення перевірки, з яких би вбачався факт здійснення позивачем реалізації та дій направлених на реалізацію товару, а саме рукавиць RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL.
Тобто, ГУ Держпраці в Харківській області не надано до суду доказів того, що товар рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL були предметом продажу (реалізації).
Крім того, колегія суддів зазначає, що як зазначає позивач, та не спростовано відповідачем,   приміщення за адресою: АДРЕСА_1 використовується як офісне, а не торговельне та ФОП ОСОБА_1 здійснює продаж засобів індивідуального захисту в інтернет-магазині.
Проте доказів реалізації (дій направлених на реалізацію) позивачем рукавиць RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL в інтернет - магазині (скріншот сторінки сайту з обраним товаром, доказ оплати (електронна квитанція тощо) відповідачем не надано.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову не дослідив чи були рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL предметом продажу.
Судом не було досліджено доказів на підтвердження зазначених обставин, оскільки відповідач, на якого відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, зазначені докази суду не надав.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що   суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивач ввів зазначену продукцію в обіг.
Враховуючи вищенаведене, відсутність будь-яких доказів того, що   позивачем було введено в обіг рукавиці RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL інші доводи сторін не впливають на вирішення справи по суті.   
Колегія суддів зазначає, що обов`язковою ознакою введення товару в обіг є вчинення дій по розповсюдженню товару, але в даному випадку вчинення позивачем дій щодо реалізації (дій направлених на реалізацію) рукавиць RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL відповідачем не доведено, навіть з урахуванням положень ч. 7 ст. 8 Закону № 2735-VI.
Доказів введення в обіг чи розповсюдження позивачем будь яким способом   вищезазначеного товару (рукавиць RECORDRAG торгівельної марки REIS, модель RECORDRAG XL) відповідачем до суду не надано.
Враховуючи вищенаведене доводи відповідача щодо правомірності оскаржуваної постанови про накладення штрафу № 005 від 17.02.2021 року є необґрунтованими.
У відповідності до п.п.1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для скасування оскарженого судового рішення та прийняття постанови про задоволення позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 6  ст. 139 КАС України  передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про задоволення вимог ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, приймає рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Харківській області на користь позивача судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору за подання адміністративного позову (908 грн.) та подання апеляційної скарги (1362 грн.) у загальній сумі 2.270 грн.
Стосовно заявлених вимог позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., понесених позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., понесених позивачем під час апеляційного розгляду справи, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом ч.ч. 7,9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Як вбачається з матеріалів даної справи, на підтвердження понесених витрат позивачем надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № 09/03-21 від 09.03.2021 року; копію додатку № 5 від 09.03.2021 року до Договору про надання правової допомоги № 09/03- 21 від 09.03.2021 року; копію акту виконаних робіт № 5 від 14.04.2021 року до Договору про надання правової допомоги № 09/03-21 від 09.03.2021 року; квитанцію № 5 від 14.04.2021 року; копію акту виконаних робіт № 5/1 від 18.06.2021 до Договору про надання правової допомоги № 09/03-21 від 09.03.2021 року; квитанцію № 5/1 від 18.06.2021 року.
Згідно акту виконаних робіт № 5 від 14.04.2021 року до Договору про надання правової допомоги № 09/03-21 від 09.03.2021 року виконавцем надані наступні послуги:
- робота з клієнтом по наданню правової допомоги: співбесіда по обставинам звернення до адвоката за правовою допомогою; надання юридичної консультації і роз`яснень з питань наявності/відсутності підстав для скасування постанови про накладення штрафу № 005 від 17.02.2021 року – 30 хв. ;
- ознайомлення з матеріалами справи наданими клієнтом; з`ясування та розробка правової позиції по складанню адміністративного позову про   скасування постанови про накладення штрафу № 005 від 17.02.2021 року - 30 хв.;
- підготовлено адміністративний позов до ГУ Держпраці у Харківській області про скасування постанови про накладення штрафу № 005 від 17.02.2021 року - 2 год. 30 хв.;
- підготовлено відповідь на відзив ГУ Держпраці у Харківській області на адміністративний позов у справі № 520/3710/21 - 1 год. 30 хв.
Вартість зазначених послуг становить 10.000 грн.
Згідно акту виконаних робіт № 5/1 від 18.06.2021 року до Договору про надання правової допомоги № 09/03-21 від 09.03.2021 року виконавцем надані наступні послуги:
- підготовлено апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року у справі № 520/3717/21 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ Держпраці у Харківській області про скасування постанови про накладення штрафу № 005 від 17.02.2021 року - 5 год.
Вартість зазначених послуг становить 10.000 грн.
Колегія суддів зазначає, що вищевказані документи є належними доказами, які підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що приписами ч.ч. 5-7 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі  № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 6 ст. 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ст. 139 КАС України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 року по справі № 200/10535/19-а,     від 05.08.2020 року у справі № 640/15803/19.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Від ГУ Держпраці у Харківській області до суду надійшли клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги в порядку ст. 139 КАС України, в яких зазначає, що адвокатом не надано обґрунтованих доводів та підстав формування грошової суми за зазначену роботу. Вказує, що відсутні будь які докази, які підтверджували, що адвокат затратив саме 30 хвилин на роботу із клієнтом та 30 хвилин на ознайомлення з матеріалами справи. Наприклад, відсутня відмітка про знаходження на робочому місці, пояснення свідків тощо. Зазначає, що проаналізувавши відповідь на відзив на відзив Управлінням Держпраці було встановлено, що складена адвокатом відповідь на відзив містить п`ять аркушів, що повторює суть адміністративного позову. Адвокат у відповіді на відзив не навів нових аргументів, доказів, та посилань на норми права аніж ті, що вже були викладені в позовній заяві. Звертає увагу, що адміністративний позов та відповідь на відзив за справою № 520/3717/21 є ідентичними із адміністративними позовами та відповідями на відзиви за справами № 520/3712/21, № 520/3714/21, № 520/3709/21, № 520/3710/21, № 520/3713/21, № 520/3718/21, № 520/3715/21, що перебувають у провадженні Харківського окружного адміністративного суду та відображені в автоматизованій системі документообігу суду. Тобто, адвокатом було продублювано текст адміністративних позовів та відповідей на відзиви щодо восьми окремих проваджень, що підкреслює завищення затраченого часу на роботу із клієнтом, ознайомлення із матеріалами справи, складання позову та відповіді на відзив за справою № 520/3717/21. Зазначає, що види наданих послуг є подібними діями представника, що не вимагають докладання професійних правових зусиль. Така позиція відповідача співпадає з правовою позицією Верховного суду в рішенні по справі № 821/227/17 від 11.06.2020 року. Також вказує, що   підтвердження того, що саме 5 годин затрачено адвокатом на підготовку апеляційної скарги відсутні. Апеляційна скарга повторює суть адміністративного позову ГУ Держпраці у Харківській області. Адвокатом не наведено нових аргументів, доказів та посилань на норми права, окрім тих, які були раніше викладені в позовній заяві по справі № 520/3717/21. Враховуючи вищевикладене, заявлена вартість послуг адвоката є завищеною та неаргументованою. Також звертає увагу суду на той факт, що ГУ Держпраці у Харківській області є державною установою, яка фінансується з Державного бюджету України та внесена до реєстру неприбуткових установ та організацій. Таким чином, суд, при вирішенні питання про компенсування витрат на професійну правничу допомогу повинен врахувати майнове становище Управління Держпраці та відмовити у задоволенні клопотання.
На підставі вищезазначеного просить відмовити в повному обсязі у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з ГУ Держпраці у Харківській області на користь ФОП ОСОБА_1 .
Щодо посилань відповідача на необхідність підтвердження фактично відпрацьованих адвокатом годин певними засобами доказування, а саме, відміткою про знаходження на робочому місці, фото-скрін монітору з відміткою про початок та закінчення роботи, поясненнями свідків , колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів зазначає, що підписані (погоджені) сторонами договору (ФОП ОСОБА_1 та адвокатом) акти виконаних робіт № 5 від 14.04.2021 року та № 5/1 від 18.06.2021 року до Договору про надання правової допомоги № 09/03-21 від 09.03.2021 року є первинними документами, містять інформацію про час, витраченим адвокатом на надання послуг, тобто є належними доказами в розумінні вимог КАС України.
Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Нормами діючих нормативно-правових актів та договором про надання професійної правничої допомоги від 09.03.2021 року не передбачена необхідність підтвердження фактично відпрацьованих адвокатом годин такими засобами доказування, як відміткою про знаходження на робочому місці, фото-скрін монітору з відміткою про початок та закінчення роботи, поясненнями свідків.
Таким чином доводи відповідача   про відсутність доказів в підтвердження використаного адвокатом часу на виконання послуг є помилковими.
Так, з урахуванням правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі №     816/2096/17 та від 16.05.2019 року у справі № 823/2638/18, колегія суддів зазначає, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Посилання скаржника на те, що ГУ Держпраці у Харківській області є державною установою та фінансується з Державного бюджету України, не можуть бути підставою для надання будь-яких привілей стороні у справі лише з огляду на те, що вона є державним органом та не є обставиною, що звільняє відповідача від відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
Проте, колегія суддів зазначає, що такі послуги як робота з клієнтом по наданню правової допомоги: співбесіда по обставинам звернення до адвоката за правовою допомогою; надання юридичної консультації і роз`яснень з питань наявності/відсутності підстав для скасування постанови про накладення штрафу № 005 від 17.02.2021 року; ознайомлення з матеріалами справи наданими клієнтом; з`ясування та розробка правової позиції по складанню адміністративного позову про   скасування постанови про накладення штрафу № 005 від 17.02.2021 року; підготовка адміністративного позову за своїм змістом є складовими єдиного процесу щодо підготовки та складення адміністративного позову.
Дослідивши подані позивачем докази, колегія суддів вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката з професійної правничої допомоги позивачу у розмірі 10.000 грн., понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, та у розмірі 10.000 грн., понесених під час апеляційного розгляду справи, є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним із складністю справи з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка до написання тексту позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву та апеляційної скарги   не потребувала настільки значного часу для надання адвокатом послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до визначеної вартості послуг адвоката, а суми, які заявлені до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру.
З огляду на вищевикладене, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та співмірність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5.000 грн., понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, та в розмірі 5000 грн., понесених під час апеляційного розгляду справи, що підтверджується належними доказами, а тому, такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи вищенаведене, доводи позивача про те, що ним було надано всі належні та допустимі докази понесених під час розгляду справи судових витрат на професійну правничу допомогу у зазначених розмірах, колегія суддів з урахуванням наведених вище висновків вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи з урахуванням співмірності підтверджуються витрати позивача на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10.000 грн., що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підстав наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 № 005 від 17 лютого 2021 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (ЄДРПОУ 39779919) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2.270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (ЄДРПОУ 39779919) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 10.000 (десять тисяч) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова