ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 листопада 2021 року
м. Харків
справа № 634/725/16-ц
провадження №22-ц/818/2768/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання Сабельнік Б.В.,
сторони справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Сахновщинська селищна рада Харківської області, 
інші учасники справи:
третя особа – Сахновщинське мале госпрозрахункове комунальне підприємство технічної інвентаризації, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 18 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Єрьоміної О.В. (повний текст рішення складений 27 січня 2021 року),
УСТАНОВИВ:
П`ятнадцятого серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого у листопаді 2019 року (т.2 а.с. 113-119) просив визнати незаконним рішення Сахновщинської селищної ради № 203 від 29 листопада 2012 року про визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.12.2012 на житловий будинок АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 , скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно; визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 (надалі Домоволодіння) у порядку спадкування.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_5 , який на день смерті був зареєстрований в будинку АДРЕСА_2 . За життя ОСОБА_5 збудував на земельній ділянці, яка була йому надана у безстрокове користування, житловий будинок «А1», до нього тамбур «а», ганок «а», надвірні будівлі: два сараї «Б», «В», вбиральня «У», ворота «№1», огорожа «№2». ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 та спадкоємцем за заповітом від 21 липня 1987 року. У встановлений законом шестимісячний термін позивач звернувся до державного нотаріуса Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області від 29 липня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями у порядку спадкування. ОСОБА_4 порушила його право на спадкування за заповітом, незаконно отримала документи про право власності на будинок, отримала рішення виконавчого комітету Сахновщинської селищної ради Сахновщинського району Харківської області від 29 листопада 2012 року про визнання за нею права власності на домоволодіння та свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 07 грудня 2012 року, зареєструвала його у Сахновщинському малому госпрозрахунковому комунальному підприємстві технічної інвентаризації. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, після її смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мають намір успадкувати вищевказаний будинок.
Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 03 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено факт виникнення у його батька права власності на спірний будинок з надвірними будівлями, а також незаконності рішення органу місцевого самоврядування про визнання права власності на Домоволодіння за ОСОБА_4 , тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відсутні підстави для визнання за вимогами позивача незаконними правовстановлюючих документів на спірний будинок. Документи технічної інвентаризації не свідчать про закінчення реконструкції (закінчення будівництва) будинку та не є правовстановлюючими документами, на підставі яких у спадкодавця ОСОБА_5 виникло право власності. Позивач мав право звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на будівельні матеріали, з яких складається не введений до експлуатації на день смерті батька позивача спірний будинок з надвірними будівлями. Однак таких вимог він до суду не заявляв і судом вони не розглядалися.
Постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року (т.2 а.с. 79-84) рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 03 травня 2018 року та постанова Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Суд касаційної інстанції виходив з того, що у справі, яка переглядається, спір виник щодо визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом права власності на перебудований в 1975 році будинок АДРЕСА_2 , який, за твердженнями позивача, побудований його батьком ОСОБА_5 в 1975 році. Моментом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 є ІНФОРМАЦІЯ_1 . Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР 1963 року, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. При вирішенні цього спору залишились не перевіреними фактичні та правові підстави виникнення права власності на житловий будинок, який збудований до 1992 року та на який були відсутні правовстановлюючі документи на день смерті ОСОБА_5 . Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво є незавершеним. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника, входять до складу спадщини, в тому числі обов`язок забудовника у встановленому законом порядку здати житловий будинок в експлуатацію. Під час розгляду справи суд не врахував зазначені положення, належним чином не визначився із спірними правовідносинами та не встановив норму закону, яка діяла на момент їх виникнення і підлягала застосуванню. Судами не враховано, що у даному випадку до правовідносин щодо спадкування слід застосовувати норму, яка діяла на час відкриття спадщини, а до правовідносин щодо набуття права власності на будинок - законодавство, яке було чинним на момент закінчення будівництва. У спірних правовідносинах судам необхідно з`ясувати закон, який діяв на момент їх виникнення, встановити забудовника спірного домоволодіння, перевірити наявність документів і відомостей, які відповідно до діючих на момент проведення перебудови нормативно-правових актів підтверджували право власності на нерухоме майно або право користування ним, встановити дату закінчення будівництва, ким саме воно здійснювалось, чи введений будинок в експлуатацію, ким саме та на підставі яких документів, перевірити доводи позивача щодо незаконності рішення виконавчого комітету Сахновщинської селищної ради Харківської області від 29 листопада 2012 року, яким визнано право власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_4 , та підстави його прийняття. Таким чином, суди не надали належної оцінки спірним правовідносинам та не визначилися з нормою закону, яка підлягає застосуванню.
Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 18 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Сахновщинської селищної ради на право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності в порядку спадкування відмовлено. 
Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_5 дійсно у встановленому порядку отримав право на перебудову свого будинку за адресою АДРЕСА_1 , який розташований на виділеній йому для цього земельній ділянці. Однак, як чинні норми ЗК України та ЦК України, так і норми ЗК УРСР та ЦК УРСР, що діяли на день виникнення спірних правовідносин, не передбачають, що право власності на будинок є похідним від права власності, що існує на земельну ділянку, на якій він був збудований. Позивач, всупереч свого процесуального обов`язку не надав до суду належних і допустимих доказів того, що будинок був закінчений будівництвом станом на день, коли його батько, ОСОБА_5 , виїхав з цього будинку на інше постійне місце проживання до Сумської області. Надані позивачу Сахновщинським малим госпразрахунковим комунальним підприємством технічної інвентаризації копії технічної інвентаризації на спірний житловий будинок не є належними, допустимим і достатніми доказами. З Акту про технічну інвентаризацію на житловий будинок вбачається, що за період з 01.12.1960 по 22.10.1987 у домоволодінні був перебудований будинок, сарай, веранда. Згідно Відомостей рік забудови вказаний 1975 рік, 1965 – закреслено, зазначено лише прізвище володільця ОСОБА_6 , його ім`я та по-батькові – закреслено, при цьому елементи будинку є зношеними від 20 до 65 відсотків, чого не могло бути у випадку нового будівництва. Оціночний акт на спірне домоволодіння, в якому володільцем зазначено ОСОБА_5 , містить відомості про те, що будинок збудований 1965 року. Згідно довідки про належність, технічний стан жилого будинку і площі земельної ділянки, в якому станом на 04.03.1972 зазначено про реєстрацію будинку на праві особистої власності за ОСОБА_5 , вказано про його зношеність на 60%, що, з урахуванням того, що ОСОБА_5 , як безспірно встановлено судом, з 1976 року виїхав зі спірного домоволодіння до іншого населеного пункту, також не є безспірним доказом того, що саме він здійснив реконструкцію та збудував новий будинок взамін збудованого до цього.
Відповідно до записів у будинкові книзі за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_5 був виписаний з указаної адреси 11.10.1976, натомість ОСОБА_4 на день перебудови вказаного будинку та реєстрації права власності мешкала у вказаному будинку по день своєї смерті. Про те, що ОСОБА_4 також мешкала у спірному будинку свідчить той факт, що згідно з копією Технічного паспорта № 2977 на газифіковану квартиру за вказаною адресою саме ОСОБА_4 станом на 13.01.1997 була абонентом – споживачем скрапленого газу. Крім того, як убачається з тексту заповіту, ОСОБА_5 на день його складення, 21.07.1987, мешкав не у АДРЕСА_3 . Будинок по АДРЕСА_1 в експлуатацію введено не було. На час забудови ОСОБА_4 проживала за адресою АДРЕСА_1 , будівництво будинку розпочалося в 1975 році і в 1992 році домоволодіння перебувало у стані придатному для проживання, будівництвом будинку займалися ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , що підтверджується також поясненнями свідків та накладними про отримання ними будматеріалів.
ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що будівництвом нової будівлі займався його батько ОСОБА_5 , що не спростовано і поясненнями свідків. Також позивач не довів того, що за життя його батько реалізував своє право на власність щодо спірного будинку. 
ОСОБА_4 , звернувшись до органу місцевого самоврядування для оформлення права власності на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_2 , надала необхідні документи, а саме заяву, копію паспорта, ксерокопію технічного паспорта на домоволодіння, які  було опрацьовано Сахновщинською селищною радою Харківської області, та на підставі чого постановлено обґрунтоване рішення про надання у власність ОСОБА_4 вищевказаного майна та видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно.
Таким чином, за недоведеності виникнення у батька позивача - ОСОБА_5 права власності на новий спірний будинок з надвірними будівлями, а також - незаконності рішення органу місцевого самоврядування про визнання права власності на спірне домоволодіння за відповідачем, суд дійшов висновку про недоведеність позову.
Додатковим рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено також у задоволенні його позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно. 
Додаткове рішення мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні його позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, у задоволенні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно також слід відмовити. 
Не погодившись із рішенням суду від 18.01.2021 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 , визнати за ним право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті батька.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд неповно з`ясувавав обставин, що мають значення для справи; обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними; висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; суд застосував матеріальний закон, що не підлягав застосуванню, та неправильно витлумачив закон. 
Так матеріалами справи доведено, що збудований в 1951 році та введений в експлуатацію ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 був зареєстрований за ОСОБА_5 . Дозвіл на його перебудову був отриманий ОСОБА_5 в 1971 році, а сама перебудова закінчена в 1975 році. Довідкою Сахновщинського МГКПТІ доведено, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться в експлуатації. В шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_5 . 08.01.1998 ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька як спадкоємець за заповітом, але свідоцтва про право на спадщину не отримував. Вказане, проте, не обмежує виникнення у ОСОБА_1 права власності на спадкове майно батька, навіть за відсутності відповідного свідоцтва про це. ОСОБА_4 знала про заповідання ОСОБА_5 житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , але протиправно оформила право власності на житловий будинок за собою. Строк позовної давності для звернення до суду ОСОБА_5 не пропущений, оскільки про порушення свого права він дізнався 29.07.2016, коли нотаріус відмовилася видати йому свідоцтво про право на спадщину після ОСОБА_5 . До заяви про визнання за нею права власності на житловий будинок ОСОБА_4 не надала весь передбачений законом пакет документів, а Сахновщинська селищна рада в порушення вимог закону таких документів від неї не затребувала. Такими діями селищна рада порушила закон, тому рішення її виконкому про визнання за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 є неправомірним і таким, що порушило конституційне право ОСОБА_1 на спадкування за заповітом. Викликані позивачем свідки підтвердили суду, що перебудову житлового будинку здійснював ОСОБА_5 з позивачем, як особі з робітничими професіями, які мали для такої перебудови відповідні знання. Суд першої інстанції не врахував, що довідкою про приналежність будинку встановлено, що будинок на праві власності був зареєстрований за ОСОБА_5 й переоформлення такого права законом не вимагалося. Свідчення представника селищної ради, надані суду першої інстанції, не правдиві, оскільки в наданому при оформленні права власності технічному паспорті в графі «власник» був відсутній запис, що власником будинку є саме ОСОБА_4 . Суд першої інстанції неправильно встановив, що житловий будинок будувався з 1975 року по 1992 роки з будівельних матеріалів, що виділялися ОСОБА_5 згідно з накладними від 1973-1974 років. Суд протиправно виходив з того , що ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання правового акту, виданого органом місцевого самоврядування, незаконним, оскільки статтею 76 ЦК УРСР 1963 року на такі вимоги позовна давність не поширюється. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с. 11-14).
Відповідно до Договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 21.09.1949 ОСОБА_5 було надано земельну ділянку площею 800 кв.м. для будівництва будинку площею 35 кв.м. (т.1 а.с. 22). Відповідно до п. 5 договору забудовник зобов`язався завершити будівництво будинку не пізніше 25.09.1950. Після завершення будівництва ОСОБА_5 не пізніше п`яти днів був зобов`язаний повідомити про закінчення такого будівництва житлове управління, яке мало перевірити і скласти акт про виконання будівництва. Споруджена на земельній ділянці побудова є особистою власністю осіб, які її збудували (пункти 13, 14 договору). 
Згідно з Висновком про реєстрацію домоволодіння від 25.03.1951 року домоволоління АДРЕСА_1 , розміщене на площі земельної ділянки розміром 800 кв.м., підлягає реєстрації на праві забудови за забудовником ОСОБА_5 (т.1 а.с. 23).
Довідкою про приналежність, технічний стан житлового будинку та площу земельної ділянки визначено, що житловий будинок корисною площею 25 кв.м., в тому числі житловою площею 16 кв.м., на 4 лютого 1972 року зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_5 . Зношеність зовнішніх стін складає 60 відсотків, внутрішні перегородки зношені на 60 відсотків, глинобитні перекриття та поли, крівля та дах знощені на 70 відсотків. Загальний стан будови дуже поганий, процент зносу в цілому складає 68 відсотків, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, має площу 686,3 кв.м. (т.1 а.с. 24-25). При складенні довідки був використаний план житлового будинку літ. А-1 віл липня-серпня 1951 року. 
Виникнення у ОСОБА_5 права власності на будинок 1951 року підтверджується також копією журналу реєстрації будинків, наданою Сахновщинським малим госпрозрахунковим комунальним підприємство технічної інвентаризації (т.1 а.с. 153-154).
20.12.1971 ОСОБА_5 подав до виконкому Сахновщинської районної Ради депутатів трудящих заяву про надання йому дозволу на перебудову старого будинку на новий (т.1 а.с. 26). 
З архівної довідки Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області від 14.07.2016 № 01-78/17 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Сахновщинської селищної ради депутатів трудящих Сахновщинського району Харківської області від 14.01.1972 ОСОБА_5 наданий дозвіл на перебудову домоволодіння АДРЕСА_1 у зв`язку з його непридатністю для подальшого мешкання (т.1 а.с. 28).
У січні 1972 року ОСОБА_5 отримав також висновок про необхідність перебудови домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , 1949 року побудови. При цьому вказано, що після отримання дозволу на будівництво старий будинок підлягає зносу (т.1 а.с. 27).
ОСОБА_5 уважає, що завершення будівництва нового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 підтверджується даними з показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та даними довідки Сахновщинського малого госпрозрахункового комунального підприємства технічної інвентаризації № 08/16-625 від 11.08.2016 (т.1 а.с. 42). 
За змістом вищезазначеної довідки житловий будинок АДРЕСА_2 складається з 2 кухні та 6 жилих кімнат. Загальна площа житлового будинку складає 96,4 кв.м., житлова – 65,0 кв.м. Роком забудови є 1975. Будівництво будинку завершене, будинок з надвірними будівлями знаходиться в експлуатації.
Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад визначено статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Частиною другою статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості, є необов`язковим.
Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.
Технічну інвентаризацію нерухомого майна в сільській місцевості розпочато згідно з Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056.
Облік такого майна здійснювався виключно за погосподарськими книгами сільських рад.
Здійснення державної реєстрації права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення, за твердженням ОСОБА_1 , будівництва спірного житлового будинку (1975 рік) регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року (надалі Інструкція 1966), що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. 
Відповідно до пункту 4 Інструкції 1966 реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.
Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.
Згідно з п. 7 Інструкції 1966 реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1.
До реєстрації повинні бути подані оригінали правовстановлюючих документів та копії з них, засвідчені у встановленому законом порядку, копії цих документів залишаються в справах бюро технічної інвентаризації.
Реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадило бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих (п.1 Інструкції 1966).
Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А. 3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Колегія суддів уважає, що у спадкодавця ОСОБА_1 ОСОБА_5 дійсно було зареєстроване право власності на житловий будинок 1951 року. Проте після отримання в 1972 році дозволу на його перебудову, ОСОБА_5 вже право власності на новозбудований житловий будинок не набув. В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідною комісією будинок приймався в експлуатацію, БТІ був складений висновок про технічний стан будинку (будівлі), була проведена реєстрація такого будинку в бюро технічної інвентаризації виконкому місцевої Ради депутатів трудящих.
З копії технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 від 24.09.2012 вбачається, що загальна площа житлового будинку складає 96,4 кв.м., жила – 65 кв.м., підсобна – 31,4 кв.м. (т.1 а.с. 34-38). В технічному паспорті вказано, що роком побудови житлового будинку «А1», тамбура «а», ганку «а» є 1975 рік, сараїв «Б» і «В», вбиральні «У», воріт «№1», огорожі «№2» є 1978 рік (т.1 а.с. 38).
Такі ж дані стосовно року побудови житлового будинку «А1», тамбура «а», ганку «а» та площі будинку містяться в технічному паспорті на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_2 від 10.08.2016 (т.1 а.с. 51-55). 
З копії технічної інвентаризації на житловий будинок АДРЕСА_1 за 1987 рік вбачається, що за період з 01.12.1960 по 22.10.1987 в домоволодінні перебудовувалися будинок, сарай, веранда. Дані стосовно забудовника ОСОБА_5 щодо будинку викладені за 1975 рік (при цьому рік побудови 1965 закреслено). Площа житлового будинку А1 вказана 117,8 кв.м., рік побудови 1965 (т.1 а.с. 239-247).
Відповідно до записів у будинкові книзі (т.1 а.с. 146-149) за адресою АДРЕСА_2 період зареєстрованого місця проживання та зняття з реєстрації ОСОБА_5 є таким :
1958 року зареєстравано місце проживання – без дати був знятий з реєстрації;
06.01.1969 року зареєстровано місце проживання – є запис про те, що 24 грудня без зазначення року знятий з місця реєстрації;
У 1974 році зареєстровано місце проживання – 11.10.1976 року знятий з реєстрації.
Період зареєстрованого місця проживання та зняття з реєстрації  ОСОБА_4  по АДРЕСА_1 є таким:
З 06.01.1971 року зареєстровано місце проживання – у лютому 1971 року знята із реєстрації;
08.09.1971 року зареєстровано місце проживання – восени-взимку 1974 знята із реєстрації;
26.12.1974 зареєстровано місце проживання – 13.01.2016 знята із реєстрації.
З указаних вище доказів не вбачається, що часом дату зняття з реєстрації за адресою, АДРЕСА_1 ОСОБА_5 завершив будівництвом указане домоволодіння в такому вигляді, у якому право власності на нього набула ОСОБА_4 і зареєстрував за собою право власності на зазначене домоволодіння в порядку, що діяв на той час. 
21.07.1987 у м. Лебедин Сумської області ОСОБА_5 уклав нотаріально посвідчений заповіт, яким заповів усе належне на день його смерті майно ОСОБА_1 (т.1 а.с. 19).
ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 помер. Місцем смерті є с. Сахновщина Харківської області (т.1 а.с. 16).
03.07.1998 року у встановлений законом строк ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Сахновщинського нотаріального округу із заявою для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_5 , та складається з жилого будинку і надвірних будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною заявою (т.1 а.с. 85).
Постановою державного нотаріуса Сахновщинського нотаріального округу від 29.07.2016 ОСОБА_5 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 86).
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року ( у ред. 27.12.1996) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Статтею 534 ЦК УРСР 1963 року ( у ред. 27.12.1996) встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.
Оскільки встановлено, що в ОСОБА_1 право власності на новозбудований житловий будинок АДРЕСА_1 в 1975 році не виникло, на час його смерті в 1998 році зазначений будинок до складу його спадщини не ввійшов. 
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Оскільки спірний будинок АДРЕСА_1 до складу спадщини ОСОБА_1 не ввійшов, колегія суддів уважає, що реєстрація ОСОБА_4 за собою права власності на зазначений будинок прав позивача не порушує. Тому суд не надає оцінку доводам ОСОБА_1 щодо незаконності реєстрації за ОСОБА_4 такого права. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи та зводяться до переоцінки доказів, що судом першої інстанції були оцінені правильно. Тому в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 388-390, 391 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 18 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 11 листопада 2021 року.

Головуючий  О.Ю. Тичкова

Судді  О.В. Маміна 

О.М. Хорошевський