ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/5116/21	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2021 року (суддя Артоуз О.О., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 28.08.2021 року) в справі №280/5116/21 за позовом ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,  третя особа: Приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Коніченко Наталія Миколаївна про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:
18.06.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ПФУ в Запорізькій області (далі по тексту – відповідач),  третя особа: Приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Коніченко Н.М., в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо визначення розміру недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 за запитом приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Коніченко Н.М.; зобов`язати відповідача сформувати та направити до приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Коніченко Н.М. для включення до складу спадщини після померлого батька позивача ОСОБА_2 , відповідну довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 за весь період її нарахування, без обмеження будь-яким строком.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.08.2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_1 через свого представника, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, судом першої інстанції невірно досліджено матеріали справи, що призвело до невірного прийняття рішення. Апелянтом зазначено, що померлий ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 та з травня 2014 року був на обліку в ПФУ з 20 листопада 2015 року у Пологівському об`єднаному Управлінні Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, після того як ОСОБА_2 помер, ОСОБА_1 вступила у спадщину та дізналась, що ОСОБА_2 за життя не виплачувалась належна йому пенсія, пенсія спадкодавцю ОСОБА_2 не виплачувалася з 01 лютого 2015 року по 23 жовтня 2019 року. У відповідності до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», пенсія призначається довічно. Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера. Апелянт вказував, що вона через нотаріату та адвоката зверталась до Головного управління ПФУ у Запорізькій області з метою включення до складу спадщини недотриману спадкодавцем ОСОБА_2 пенсію, пенсійний орган з нею погодився проте зменшив період за який не виплачувалась пенсія та зменшив належну до включення до складу спадщини суму пенсії. Апелянт вказувала, що помилково вважати предметом позову цивільні правовідносини (спір про недоїмку, а також про майно, яке повинно бути включене до складу спадщини). Відповідач порушив права позивача тим, що у довідці про суму невиплаченої ОСОБА_2 пенсії, яка була направлена нотаріусу була надана інформація, яка протирічить дійсності і оскарження такої протиправної дії відповідача підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Зважаючи на наявність призначеної, нарахованої та неотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 пенсії, а також смерть пенсіонера, саме ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» повинна бути застосована до правовідносин. Суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За положеннями статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, члени сім`ї, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не зверненням ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Апелянт вказувала, що відповідно до ст.1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Враховуючи, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які були нараховані спадкодавцю за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, пенсійний орган має визначити та вказати конкретну суму для включення її у склад спадщини. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв`язку з закриттям провадження у справі, з наступних підстав.  
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що виплата нарахованої суми пенсії, на яку пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, обмежується трирічним строком до дня звернення за отриманням пенсії та у разі смерті такого пенсіонера може бути здійснена членам його сім`ї, що проживали разом із ним або непрацездатним, які були на його утриманні, або ввійти до складу спадщини. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Позивач в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та профільним Порядком, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого не зверталась, відповідно, жодного рішення з цього питання відповідачем прийнято не було. Законодавством не передбачено обов`язку органу Пенсійного фонду здійснювати нарахування суми невиплаченої пенсії померлої особи на вимогу спадкоємця без дотримання вимог Порядку, що виключає підстави для висновку про допущення відповідачем бездіяльності у спірних правовідносинах. Суд першої інстанції вказував, що нарахування пенсії ОСОБА_2 відповідачем було здійснено в період з 26.12.2016 року по 23.10.2019 року, при цьому, ОСОБА_2 за час свого життя у встановленому законом порядку не оскаржував дії компетентного органу Пенсійного фонду України щодо не нарахування та невиплати йому пенсії, тобто за життя не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування пенсії за віком. Ненарахована пенсія не включена до оскаржуваної довідки, оскільки до складу спадкового майна входить лише нарахована пенсія. В даному випадку зміст позовних вимог фактично зводиться до включення до складу спадщини того майна, щодо якого існує спір, що повинен бути вирішений в  порядку цивільного судочинства. 
          Відповідно до матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.11.2019 року, виданим Подільським районним у місті Києві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.
           ОСОБА_4 є дочкою та спадкоємицею померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим Пролетарською селищною радою Совєтського району м. Макіївки Донецької області 03.12.1963 року, свідоцтвом про укладення шлюбу зміна прізвища серії НОМЕР_3 , виданим Пролетарською селищною радою Гірницького р/н м. Макіївки Донецької області 25.09.1982 року.
          Встановлено, що 20.12.2019 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Коніченко Н.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на залишок недоотриманої пенсії. Приватним нотаріусом було направлено запит до Головного управління ПФУ в Запорізькій області щодо надання інформації та довідки про суму недоотриманої пенсії спадкодавцем ОСОБА_2 , яка неотримана померлим за життя по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
          Листом від 16.01.2020 року за № 713/04-12 Головне управління ПФУ в Запорізькій області приватному нотаріусу була надана довідка №7 від 16.01.2020 року, в якій було зазначено, що залишок нарахованих коштів у вигляді недоотриманої пенсії ОСОБА_2 складає 270833,07 грн. 
           ОСОБА_1 вважає, що Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області занижено розмір невиплаченої ОСОБА_2 пенсії, який має бути включено у спадщину. 
          12.05.2020 року адвокатом Сідак-Жаровою Н.О. було направлено адвокатський запит №3/05-20 щодо отримання інформації по заборгованості нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_2 пенсії за життя. Листом 0800-0412-8/22300 від 22.02.2020 року Головне управління ПФУ в Запорізькій області надало відповідь щодо інформації по заборгованості по неотриманій за життя пенсії покійного ОСОБА_2 , посилаючись на те, що інформація надана нотаріусу ОСОБА_5 в повному обсязі.
          Приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Коніченко Н.М., спадкоємцю ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за спадковою справою № 83/2019, яке зареєстроване в реєстрі за № 713 про спадкове майно, що складається з недоотриманої пенсії у розмірі 270833,07 грн., яка належала ОСОБА_3 . Спадщина після смерті ОСОБА_2 була прийнята ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину.
          Встановлено, що 19.06.2020 року до Пологівського об`єднаного УПФУ в Запорізькій області довіреною особою ОСОБА_1 , була подана заява на отримання недоотриманої пенсії ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, свідоцтво було надано на спадщину у вигляді нарахованої, але не виплаченої пенсії ОСОБА_2 в сумі 270833,07 грн.
          Встановлено, що Пологівським об`єднаного УПФУ в Запорізької області було здійснено частково виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в сумі 248595,96 грн., що підтверджується квитанцією про службову видачу №0000001 0163415 від 26.09.2020 року. 
          25.01.2021 року довіреною особою ОСОБА_1 направлено до Пологівського відділення обслуговування громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області запит щодо отримання інформації про причини недоплати недоотриманої пенсії в розмірі 22237,11 грн.; листом №0800-0502-8/9874 від 10.02.2021 року повідомлено, що пенсія виплачена в повному обсязі відповідно до свідоцтва про право на спадщину.
          Таким чином, позивач просить зобов`язати відповідача сформувати та направити до приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Коніченко Н.М. для включення до складу спадщини після померлого батька, відповідну довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 за весь період її нарахування, без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з частин 1- 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у  частині другій  статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
          Відповідно до ч. 1 ст. 1219 ЦК України   не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
          Згідно ч. 1 ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
          Встановлено, що позивач не погоджується з включенням до складу спадщини суми по неотриманій за життя пенсії ОСОБА_2 , вважає, що Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області було занижено суму недотриманої пенсії померлого пенсіонера, прощо вказано у довідці у довідці №7 від 16.01.2020 року, в якій було зазначено, що залишок нарахованих коштів у вигляді недоотриманої пенсії ОСОБА_2 складає 270833,07 грн. Фактично спір стосується складу спадщини, належність або не належність включення суми неотриманої пенсії, або заниженої суми неотриманої пенсії спадкодавцем. 
          Статтями 1216, 1218, 1219 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
          Згідно ч. 1 ст.    18 Закону України      «Про судоустрій і статус суддів»    суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.  Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 20 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Колегія суддів вказує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. 
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
          У контексті тлумачення вищевказаної норми, Верховний Суд у постанові від 09.06.2021 року у справі № 359/3185/13-ц вказував, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як    від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і         від характеру його порушення. 
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Колегія суддів зазначає, що судам у порядку цивільного процесу підвідомчі справи у спорах, що виникають із відносин спадкування у тому числі спори щодо складу спадщини.
Важливим аспектом є предмет спору. Спір у даній справі стосується дій пенсійного органу щодо включення або не включення до складу спадщини невиплаченої пенсії спадкодавця. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність. Фраза «встановлений    законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Верховний Суд у рішенні від 02.03.2020 року у справі № 759/8866/18 вказував, що ЦПК України  розмежовує поняття підсудності та юрисдикції. Так, цивільна юрисдикція або юрисдикція загальних судів визначає загальну компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ та коло справ, які суди мають право розглядати і вирішувати в порядку цивільного судочинства (предметна та суб`єктна юрисдикція, визначена у параграфі 1  глави 2 ЦПК України), тоді як правила підсудності розмежовують підсудність справ судам цивільної юрисдикції за територіальною ознакою. У цій постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що справи щодо визначення частки у процесі спадкування вирішуються за правилами цивільної юрисдикції. 
У постанові від 28.07.2021 року у справі № 335/5689/20 Верховний Суд вказував, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України). Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю. Загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Тобто, у разі коли розгляд спору передбачено за правилами цивільної юрисдикції, наявність стороною у спорі суб`єкта владних повноважень не вказує на можливість розгляду спору за правилами адміністративного судочинства. 
Суд апеляційної інстанції враховує судову практику викладену у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 року справа № 428/12730/19, від 22.09.2021 року у справі № 754/1108/15-ц.
Наявність відповідачем у справі суб`єкта, що здійснює управлінську функцію у сфері нарахування пенсії, не робить позов адміністративним. Відповідно до ч.1 ст.15, п.10 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
У постанові від 27.11.2019 року у справі № 2-а/1741/2009 Верховний Суд прийшов до висновку, що захист прав спадкоємців на отримання призначених, але не отриманих спадкодавцем пенсії, повинен відбуватися шляхом звернення з позовом до органу Пенсійного фонду в порядку цивільного судочинства.
Важливо вказати, що у постанові від 15.03.2021 року у справі № 243/5743/19 Верховний Суд прийшов до висновку, що якщо спадкоємець вважає кошти нараховані але не отримані померлим пенсіонером частиною спадку та бажає їх успадкувати, має звертатись до суду з позовом до боржника у порядку цивільного судочинства шляхом пред`явлення позову про стягнення коштів.
Таким чином, заявлений позивачем позов не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Суд першої інстанції невірно визначив підсудність спору. 
Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно  статтями 238,  240  цього Кодексу. У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі  пункту 1  частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Згідно з п.1 ч.1 ст.238 ч.1 ст.239 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 ст.238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справи.
Оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, суд апеляційної інстанції вважає, що  рішення суду першої інстанції слід скасувати, закрити провадження у справі та роз`яснити право позивача протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови подати відповідну заяву до суду апеляційної інстанції, за результатом розгляду якої справа має бути скерована до відповідного суду першої інстанції.
Керуючись статтями 238, 239, 315, 319, 321, 322 КАС України, суд –

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2021 року в справі №280/5116/21 – скасувати.
Провадження у справі №280/5116/21 – закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до суду цивільної юрисдикції та що вона має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Третього апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та  може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України.   
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова