ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4504/21                Головуючий суддя І інстанції Латка І. П.
Провадження № 33/818/1224/21        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Мамонова С.І. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою 
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнана винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. 
Судом встановлено, що 20 березня 2021 року о 06 год 30 хв у м. Харкові по пр-т. Науки, 5, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на паркан. При ДТП автомобіль отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з постановою районного суду  захисник Мамонов С.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову, а провадження закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не керував автомобілем. Вказує, що інший водій порушив вимоги ПДР України та зник з місця пригоди. Стверджує, що саме внаслідок дій невідомого водія відбулась ДТП. Вважає, що протокол за своїм змістом не відповідає дійсності. Вказує, що працівники поліції не встановили іншого учасника ДТП, який, на його думку, є винним у вчиненні ДТП.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції захисник Мамонов С.І. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать відомості зворотного поштового повідомлення (арк. 45), а саме те, що 09.09.2021 року захисник Мамонов С.І. особисто отримав судову повістку про виклик в судове засідання в Харківській апеляційний суд на 23.11.2021 року. Будь-яких заяв або клопотань щодо неможливості приймати участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції від захисника Мамонова С.І. до Харківського апеляційного суду не надходило.
Крім того, в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явився ОСОБА_1 , про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 
       Відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП повідомленням про розгляд справи є повістка, яка направляється особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
       Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1) місцем проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 . Ця ж саме адреса зазначена захисником в апеляційній скарзі (арк. 23).
Суд апеляційної інстанції направляв судову повістку саме за цією адресою, однак, вона була повернута до суду не врученою у зв`язку із неявкою ОСОБА_1 до поштового відділення за отриманням рекомендованого листа.
Отже, суд апеляційної інстанції виконав усі процесуально передбачені можливості щодо сповіщення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи стосовно нього.
       Поряд з цим, відомості про те, що справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 призначалась до розгляду Харківським апеляційним судом на 30.06.2021 та 23.11.2021, розміщені на Веб порталі «Судова влада» та є відкритими для загального користування.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Матеріали справ не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 або його захисник Мамонов С.І. цікавилися щодо розгляду цієї справи.
Крім того, відповідно до відомостей ордеру на надання правничої (правової) допомоги (арк. 10, 34) вбачається, що адвокат Мамонов С.І. на підставі договору про надання правової допомоги № 22/03/21 від 22.03.2021 року захищає ОСОБА_1 у цьому провадженні.
Наявність такого договору об`єктивно свідчить про те, що між ОСОБА_1 та адвокатом Мамоновим С.І. була узгоджена правова позиція та останній діяв виключно за погодженням своїх дій із ОСОБА_1 .
Отже, оскільки захисник Мамонов С.І. був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи стосовно ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що захисник, враховуючи наявність договору про надання правової допомоги, повідомляв про це безпосередньо ОСОБА_1 , який, в свою чергу, не виявив бажання брати участь в судовому засіданні.
Поряд з цим, відповідно до вимог ч.4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 271 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника Мамонова С.І. без його участі, а також без участі ОСОБА_1 в межах поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справі, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення Правил дорожнього руху України.
       Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої захисником Мамоновим С.І. апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.
       Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував автомобілем, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на паркан. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.
З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, оскільки через два дні після його складення він отримав його копію, про що свідчить його власноручний підпис у протоколі.
Слід зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 не зазначив. 
       Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 ані його захисником не оскаржувалися, що об`єктивно свідчить про відсутність в діях працівників поліції, під час складення протоколу, порушень чинного законодавства, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності.
Крім того, в матеріалах справи містяться відеозаписи події спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції після настання ДТП (арк. 3), а також відеозапис безпосередньо події ДТП (арк. 29).
Зокрема, відповідно до відеозапису події ДТП, який був долучений до матеріалів справи захисником (арк. 29) вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався по вул. Данилевського у бік пр. Науки. Під`їжджаючи до перехрестя з пр. Науки, який є головною дорогою, ОСОБА_1 не надав дорогу автомобілю, який рухався по пр. Науки та здійснив з ним зіткнення після чого здійснив наїзд на паркан.
Ці відомості об`єктивно спростовують доводи апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні ДТП.
Також з цього відеозапису вбачається, що в автомобілі Мазда, крім ОСОБА_1 нікого не було, оскільки після зіткнення автомобілів з автомобіля МАЗДА вийшов лише ОСОБА_1 саме з водійського місця.
Факт того, що з водійського місця автомобіля МАЗДА вийшов саме ОСОБА_1 підтверджується тим, що на особі, яка вийшла з водійського місяця автомобіля МАЗДА була та ж сама одежа, яка була на ОСОБА_1 під час його спілкування з працівниками поліції (арк. 3).
Крім того, водій іншого автомобіля після зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 не тривалий час спілкувався з останнім та залишив місце події, що свідчить що на місці події залишився лише ОСОБА_1 , який керував автомобілем МАЗДА і більше нікого.
Поряд з цим, відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 2) вбачається, що автомобіль МАЗДА розташований на смузі, яка розділяє пр. Науки, на якій встановлений паркан.
Відповідно до відомостей відеозапису, який наданий працівниками поліції (арк. 3) вбачається, що автомобіль МАЗДА своєю передньою частиною наїхав на паркан та залишився у такому стані до приїзду працівників поліції. 
Відомості схеми місця ДТП, об`єктивно узгоджуються з відомостями, які зафіксовані на відеозаписах, а тому не виникає сумнівів щодо невідповідності відомостей цієї схеми дійсним обставинам події ДТП.
Аналізуючи відомості наявних в матеріалах справи відеозаписів об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 рухаючись по вул. Данілевського у м. Харкові, під`їжджаючи до пр. Науки не надав дорогу автомобілю, який рухався по пр. Науки та здійснив з ним зіткнення, а після чого здійснив наїзд на паркан. Після зупинки автомобіль МАЗДА більш не рухався до приїзду працівників поліції. Інших осіб в автомобілі МАЗДА не перебувало.
Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем МАЗДА та допустив зіткнення з невстановленим автомобілем, після чого здійснив наїзд на паркан, а тому твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем МАЗДА є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Такі твердження суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 відповідальності.
Доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_1 вимог ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які обумовлюють скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.12.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Мамонова С.І. - залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП – залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков