ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1117/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Савицького Я.Ф.,
          суддів: Головея В.М.,
                                                          Разюк Г.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Балюка Василя Андрійовича 
на рішення Господарського суду Одеської області 
від 18 серпня 2021 року (повний текст складений 19.08.2021)
по справі № 916/1117/21
за позовом    Державного підприємства „Радомишильське лісомисливське господарство"
до відповідача:    Фізичної особи-підприємця Балюка Василя Андрійовича
про: стягнення 134 000,00 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Д`яченко Т.Г.,
дата та місце винесення рішення: 18.08.2021, м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

                                                  В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Державне підприємство „Радомишльське лісомисливське господарство” (далі-позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення із Фізичної особи-підприємця Балюка Василя Андрійовича  (далі-відповідач)  боргу у сумі 134   000,00 грн.
          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Фізичною особою-підприємцем Балюком Василем Андрійовичем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару, у зв`язку з чим позивач просить стягнути із Фізичної особи-підприємця Балюка Василя Андрійовича 134   000 грн. попередньої оплати за товар.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.08.2021р. по справі №916/1117/21(суддя Д`яченко Т.Г.) позовні вимоги Державного підприємства „Радомишильське лісомисливське господарство"         до Фізичної особи-підприємця Балюка Василя Андрійовича задоволено у повному обсязі.          
У вказано рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до платіжного доручення №16665 від 08 липня 2020 позивачем на користь відповідача було перераховано грошові кошти у розмірі 134000 грн., з призначенням платежу – попередня оплата за поворотний круг згідно рахунку-фактури №69 від 07.07.2020, в свою чергу доказів виконання зобов`язання по поставці товару на користь позивача відповідачем суду не надано та за час розгляду справи не було спростовано належними доказами, тому Господарський суд Одеської області дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 134   000 грн. підлягають задоволенню.
          Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Балюк Василь Андрійович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 18.08.2021р. по справі №916/1117/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
          Апелянт вважає, що судом першої інстанції взагалі не було досліджено питання про те, чи настав строк поставки товару, прострочення якого є необхідною умовою для вимоги про повернення попередньої оплати. Оскільки, строк поставки товару сторонами не був встановлений, а позивачем не пред`явлено вимогу про поставку товару у порядку частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, то відповідач не міг порушити умов щодо строку поставки товару.
          Крім того, вимога №1145 від 09.11.2020 не містила вимоги про поставку товару, тому дана вимога не може бути доказом пред`явлення позивачем вимоги до відповідача про поставку товару у розумінні статті 530 Цивільного кодексу України
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Балюка Василя Андрійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 18.08.2021р. по справі №916/1117/21. Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду  з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи наведене, а також принцип незмінності складу суду, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, з метою дотримання розумного строку судова колегія вважає за необхідне розглянути справу поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
          Предметом спору у даній справі є майнова вимога Державного підприємства „Радомишильське лісомисливське господарство про стягнення  із Фізичної особи-підприємця Балюка Василя Андрійовича 134   000 грн., які були перераховані як попередня оплата за поворотний круг згідно рахунку-фактури №69 від 07.07.2020.          
На підтвердження своєї позиції позивачем додано до позовної заяви рахунок-фактура №69 від 07.07.2020, відповідно до якого постачальником є ФОП Балюк Василь Андрійович, а отримувачем є Державне підприємство „Радомишильське лісомисливське господарство" плата здійснюється за отримання поворотного кругу у кількості 1 штука ціна якого складає 134   000 грн., в т.ч. ПДВ.
На виконання взятих на себе зобов`язань Державним підприємством „Радомишильське лісомисливське господарство" перераховано кошти ФОП Балюку Василю Андрійовичу у розмірі 134   000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16665 від 08.07.2020, відповідно до якого призначенням платежу є попередня оплата за поворотний круг зг.РФ №69 від 07.07.2020 у сумі 111   666,67 грн., ПДВ – 20% 22333,33 грн.
09.11.2020 за вх.№1145 позивачем на адресу відповідача була скерована вимога, відповідно до якої позивач просив відповідача протягом 7-ми днів розглянути дану вимогу та в цей строк повернути кошти у розмірі 134   000 грн. на рахунок, що зазначений у вимозі.
Однак, вищезгадана вимога залишилась Фізичною особою підприємцем Балюком Василем Андрійовичем без задоволення, що й стало підставою для звернення із позовною заявою до Господарського суду Одеської області.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
          Згідно з п.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
          Відповідно до ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
          Згідно ч.1. ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання виконання його обов`язку. Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цього Кодексу.
          Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з положеннями ч. 1   ст. 638 ЦК України   договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1   ст. 640 ЦК України   договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1   ст. 641 ЦК України).
Відповідно до положень ч.1 ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. 
З огляду на матеріали справи, сторонами вчинялись певні дії, а саме  Фізичною особою-підприємцем Балюком Василем Андрійовичем був виставлений рахунок-фактуру №69 від 07.07.2020 (а.с. 5) Державному підприємству „Радомишильське лісомисливське господарство", в свою чергу відповідачем було сплачено попередню оплату  у розмірі 134   000 грн.
Тобто, враховуючи вищезгадані обставини  справи та викладені вище приписи   ЦК України   та   ГК України, фактично, між позивачем та відповідачем шляхом оформлення вищевказаного рахунку на оплату та його оплати вчинено двосторонній правочин, за яким відповідач зобов`язався поставити товар, а позивач - прийняти його та оплатити.
Відповідно до ч.1. ст.712 ЦК України за договором поставки, до яких за своєю правовою природою відносить спірний Договір, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно   ст. 629 ЦК України   договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 ст.662 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 ЦК України) 
Згідно ч.1. статті 530 Цивільного кодексу встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно  статті 525,526 ЦК України,   зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з положеннями ч.ч. 1,2 ст.598 Цивільного кодексу України   зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.615 ЦК України) 
Відповідно до   статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, при чому доведеної до продавця.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 у справі №3-127гс11 та неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 від 31.10.2018 у спарві № 910/13318/16, від 26.10.2018 у справі № 910/1775/18 від 27.08.2019 у справі № 911/1958/18.
Положеннями ч.2 статті 530 ЦК передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який  час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Як встановлено судом першої інстанції, Державним підприємством „Радомишильське лісомисливське господарство" було сплачено відповідно до рахунку-фактури №69 від 07.07.2020 на рахунок Фізичної-особи підприємця Балюка Василя Андрійовича суму попередньої оплати у розмірі 134   000 грн. за отримання поворотного круга, що підтверджується платіжним дорученням №16665 від 08.07.2021, проте, отримавши кошти відповідачем не здійснено на користь позивача поставки товару, зазначеного вищезгаданому  рахунку-фактурі. 
Відповідачем протягом розгляду справи у суді першої інстанції не надано суду доказів  повного та своєчасного виконання зобов`язання з поставки позивачеві оплаченого товару, також як і не надано доказів повернення отриманої попередньої оплати за товар.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 134 000 грн. попередньої оплати.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так в даному випадку, відповідачем протягом розгляду справи не надано суду доказів  повного та своєчасного виконання зобов`язання з поставки позивачеві оплаченого товару, також як і не надано доказів повернення отриманої попередньої оплати за товар.
Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено всі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та відхиляються судовою колегією.
За таких обставин, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Балюка Василя Андрійовича задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.08.2021р. по справі №916/1117/21 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.          
          Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Балюка Василя Андрійовича залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 18.08.2021р. по справі №916/1117/21 - без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Головей В.М.

         Суддя                                                                                          Разюк Г.П.

          У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції Південно-західним апеляційним господарським судом, копії даної постанови поштою не надсилаються.
          Надіслати копію цієї постанови від 13.12.2021 у справі №916/1117/21 на електронні адреси, зазначені учасниками справи.