ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року 

м. Київ
справа № 640/18105/18
адміністративне провадження № К/9901/7599/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,  
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
за участю секретаря судового засідання Носенко Л.О.,
представників позивача: Богданова В.В. та Вожакіної Т.В.,
представника відповідача Пущука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 9 вересня 2019 року (головуючий суддя Добрівська Н.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року (головуючий суддя Кучма А.Ю., судді Аліменко В.О., Безименна Н.В.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Преміум Груп" до Головного управління ДПС у м. Києві, правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
У листопаді 2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Преміум Груп" (далі - ТОВ "Альфа Преміум Груп") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві), правонаступником якого в подальшому є Головне управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 липня 2018 року №0039151404, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 3577500 грн (у тому числі за податковими зобов`язання - 2862000 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 715500 грн).
В обґрунтування вимог адміністративного позову вказувало, що висновки контролюючого органу про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та Приватним підприємством «Хелпнід» (далі - ПП Хелпнід»), Товариством з обмеженою відповідальністю «Бардо Груп» (далі - ТОВ «Бардо Груп») у періоді, що перевірявся, є помилковими та спростовуються належним чином оформленими первинними документами, які підтверджують дійсність господарських операцій, їх економічну та ділову мету, що, в свою чергу, свідчить про відсутність порушень при формуванні податкового обліку за наслідками здійснення спірних операцій.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 9 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року, позов ТОВ "Альфа Преміум Груп" задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 25 липня 2018 року №0039151404. Стягнуто на користь ТОВ "Альфа Преміум Груп" понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 53662,50 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.
Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС у м. Києві звернулося із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зокрема, відповідач посилається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно та у відповідності із вимогами законодавства в результаті виявлених під час перевірки порушень. Вказує, що позивачем до перевірки не надано плану перевірки та контролю охоронників під час служби на об`єктах, факт ненадання якого зафіксовано Актом від 26 червня 2018 року №1089/26-15-14-04-05. Враховуючи відсутність вказаних вище документів неможливо визначити ким, коли, на яких об`єктах та в який спосіб надавались зазначені послуги, та підтвердити реальність вищенаведених операцій. Також, відповідач зазначив, що до перевірки не надано документів, які дають змогу ідентифікувати виконання послуг з охорони працівниками ТОВ «Бардо Груп» та ідентифікувати об`єкти що охороняються. Крім того, до перевірки не надано відомостей щодо наявності у ТОВ «Бардо Груп»: ліцензії на здійснення охоронної діяльності, кваліфікованого персоналу та відповідного матеріального та технічного забезпечення. На думку відповідача, господарські операції позивача з ПП «Хелпнід» та ТОВ «Бардо Груп», неможливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, наявності трудових ресурсів, а також основних засобів, що економічно необхідні для виконання такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності.
У зв`язку з реорганізацією податкового органу та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», Наказу Державної податкової служби країни від 30 вересня 2020 року №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», наказу Державної податкової служби України від 12 листопада 2020 року № 643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС», згідно зі  статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), допущено заміну відповідача з Головного управління ДПС у м. Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС.
Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши представників позивача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві у період з 21 червня 2018 року по 26 червня 2018 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Альфа Преміум Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських операцій з ПП «Хелпнід» (попередня назва - ПП «Охорона Гуард) за травень 2017 року та з ТОВ «Бардо Груп» за грудень 2017 року, січень та лютий 2018 року, за результатами якої 5 липня 2018 року складено Акт №655/26-15-14-04-05/35961770 (далі - Акт перевірки).
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту  44.1  статті  44, пункту 185.1 статті  185, пунктів  198.1, 198.3, 198.6  статті  198, пункту  200.1  статті  200, пункту 201.1 статті  201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 2862000 грн, у тому числі по періодах: за травень 2017 року - 362000 грн; за грудень 2017 року - 416667 грн; за січень 2018 року - 1458333 грн; за лютий 2018 року - 625000 грн.
Не погоджуючись з Актом перевірки позивач подав на нього заперечення, за результатами розгляду яких, відповідачем заперечення позивача залишено без задоволення, а Акт перевірки - без змін.
На підставі Акта перевірки контролюючим органом 25 липня 2018 року прийнято податкове повідомлення - рішення  №0039151404, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 3577500 грн (у тому числі за податковими зобов`язання - 2862000 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 715500 грн).
Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби України, яка Рішенням про результати розгляду скарги від 27 вересня 2018 року №315155/6/99-99-11-01-02-25 скаргу позивача залишила без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без мін.
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням №0039151404, прийнятим ГУ ДФС у м. Києві 25 липня 2018 року, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання його протиправним та про його скасування. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника. Укладені між позивачем та ПП Хелпнід», ТОВ «Бардо Груп» відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданими, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентами враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.
Зазначена позиція підтримана Шостим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Згідно із пунктом  44.1  статті  44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
За приписами підпункту 14.1.181  пункту  14.1  статті  14 ПК України,  податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з  розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту  198.1  статті  198 вказаного Кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3  статті  198 ПК України  передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до  статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
У відповідності до пункту  198.2  статті  198 ПК України,  датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно із пунктом  198.6  статті  198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог  статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього  Кодексу.
Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV   «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Як визначено підпунктом  14.1.36  пункту  14.1  статті  14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Аналіз наведених вище норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.
При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене узгоджується зі змістом частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між позивачем (Замовник) та ПП «Хелпнід» (Виконавець) 1 травня 2017 року укладено Договір №99 (перевірка охоронників на об`єктах) (далі - Договір №99), за умовами якого Виконавець приймає на себе зобов`язання щодо забезпечення надання Замовнику послуг з контролю якості за несенням охорони співробітниками Замовника на об`єктах, що охороняються Замовником, відповідно плану перевірки та контролю охоронників під час служби на об`єктах, який є невід`ємною частиною цього Договору.    
Відповідно пункту 3.3 Договору №99 підставою для оплати є підписаний сторонами акт виконаних    робіт, який підписується сторонами наприкінці кожного місяця, в якому надавались послуги контролю якості за несенням охорони.
На підтвердження виконання умов Договору №99 позивачем надано копії: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за травень 2017 року, оборотно-сальдові відомості по рахунку №631.
Крім того, під час розгляду справи позивачем надано копії: плану перевірки та контролю охоронників під час служби на об`єкті щодо об`єкта - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» без дати і номеру, затверджений директором ТОВ «Охорона-Гуард»; інструкції та рекомендації щодо порядку несення служби на об`єкті ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 1 грудня 2017 року за підписом генерального директора ТОВ «Альфа Преміум Груп»; звітів перевірки та контролю охоронників під час несення служби на об`єктах (ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») від 16 травня 2017 року та від 27 травня 2017 року за підписом директора ТОВ «Охорона-Гуард»; сторінок журналу обліку та контролю перевірок.
Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «Альфа Преміум Груп» (Замовник) та ТОВ «Бардо Груп» (Виконавець) 1 грудня 2017 року укладено Договір підряду №222 з охорони об`єкту (далі - Договір №222), згідно умов якого, Замовник на підставі укладених договорів №255 та №256 від 21 січня 2017 року з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання: організувати та забезпечити охорону об`єктів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та охорону матеріальних цінностей Замовника, прийнятих під охорону на умовах цього договору, не допустити їх розкрадання та проникнення сторонніх осіб на об`єкт, що охороняється.
На підтвердження виконання умов Договору №222 позивачем надано копії: протоколу узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони, акти здачі-приймання робіт (наданих послуг), акти прийому передачі виконаних робіт, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості по рахунку №631, план перевірки та контролю охоронників під час служби на об`єкті.
Судами наголошено, що порушень з приводу реєстрації податкових накладних, виписаних постачальниками, у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.
Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Під час розгляду справи, судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраним судами на підставі статті 9 КАС України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту. Зокрема, судами досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, є підставою для податкового обліку.
Вказані документи, містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.
Посилання податкового органу як на підставу для відмови у задоволенні позову, на аналіз податкової інформації отриманої відносно контрагентів позивача, зокрема, на відсутність у останнього умов необхідних для здійснення такого роду господарської діяльності, відсутність достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів (складів) необхідних для здійснення спірних господарських операцій щодо наданих послуг, обґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій, оскільки чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, наявності чи відсутності у останнього основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.
Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог статті 77 КАС України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, укладених з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.
Крім того, надаючи правову оцінку доводам податкового органу щодо наявності кримінальних проваджень №32016100050000055 від 30 червня 2016 року та №42017000000001746 від 8 червня 2017 року фігурантами яких є ПП Хелпнід», ТОВ «Бардо Груп», судами попередніх інстанцій також правомірно вказано, що на час розгляду даної адміністративної справи не існує жодного обвинувального вироку суду в межах вказаних кримінальних проваджень. В свою чергу, формальне посилання фіскального органу на існування досудових розслідувань в межах кримінальних проваджень не може бути підставою для висновків щодо нереальності здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами.
За приписами частин першої, другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У касаційній скарзі відповідач як на підставу для скасування рішень судів посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій приймаючи оскаржувані рішення не врахували правову позицію викладену Верховним Судом у постановах від 6 листопада 2018 року (справа №826/16277/14), від 6 червня 2018 року (справа №826/20003/14), від 26 червня 2018 року (справа №816/1422/17), які на думку контролюючого органу, ухвалені у подібних правовідносинах. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вважає такі посилання безпідставними, оскільки подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи. Під час розгляду справи, судом встановлено, що обставини наведених вище справ та справи, що розглядається є відмінними.
Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 9 вересня 2019 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно із частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених  статтею 341  цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 3, 344, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 9 вересня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 18 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                                О.В.Білоус
Судді                                                                                                     Н.Є.Блажівська
                                                                                                    І.Л.Желтобрюх