УХВАЛА

01 листопада 2021 року
м. Київ

справа № 761/38780/19
провадження № 51-4910 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі: 
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня                             2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року.
Обставини справи

1. Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом, 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Києва,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі – КК), та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі частини 1 статті 71 КК за сукупністю вироків до покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року за частиною 3 статті 185 КК та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 років 6 місяців позбавлення волі.
2. Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 12 вересня 2019 року приблизно о 05:50 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою раніше підготовленого інструменту віджав вікно службового кабінету № 8 офісу територіального управління служби судової охорони у м. Києві та Київській області, який розташований по вул. Білоруській, 13 у м. Києві та проник до приміщення кабінету, звідки повторно таємно викрав: ноутбук марки HP Compaq, вартістю 3466,67 грн; USB-накопичувач вартістю 126,67 грн; USB-накопичувач вартістю 108,33 грн; сумку для ноутбука вартістю 266,67 грн; USB-адаптер вартістю 45 грн, а всього майна на загальну суму 4013, 34 грн, яке належить ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Доводи касаційної скарги
3.  У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржені судові рішення і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).  
4.  Посилаючись на правові позиції, висловлені у постановах Касаційного кримінального суду у справах № 570/4635/16-к від 03 грудня 2019 року та                                               № 640/6410/18 від 04 листопада 2020 року сторона захисту зазначає, що ноутбук, який згідно рішення суду визнано речовим доказом, мав бути опізнаний потерпілим із проведенням відповідної слідчої дії та складанням саме протоколу впізнання речі.
5. Крім того, сторона захисту зазначає, що суд не надав належної оцінки показанням засудженого, в яких він заперечив свою причетність до інкримінованого йому злочину, наполягав на тому, що працівники поліції силоміць заштовхали його в автомобіль, побили на задньому сидінні, повісили йому на плечі дві сумки та підкинули до кишені мобільний телефон.
6. Згідно доктрини «Плодів отруйного дерева» протокол затримання ОСОБА_5 як підозрюваного є недопустимим доказом, оскільки ґрунтується на сфальсифікованій події затримання та вилучення речей. З цих же підстав не можуть визнаватись речовими доказами вилучене у ОСОБА_5 взуття та висновок експертизи, який підтверджує збіг між залишеним на місці події слідом і вилученим у ОСОБА_5 взуттям.
7. Сторона захисту звертає увагу Суду, що інші докази сторони обвинувачення також є сфальсифікованими. Недопустимим доказом є протокол огляду предмету (оптичного диску) від 26 вересня 2019 року, оскільки складений без залучення понятих, без відеозапису або фотофіксації. В судовому засіданні не вдалось дослідити зміст і значення —доказів, які містились на вказаному диску.
8. Також захисник стверджує, що поза увагою судів залишився той факт, що ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року, якою зобов`язано прокурора перевірити факт застосування до ОСОБА_5 фізичної сили під час затримання, не виконано.
9. На думку сторони захисту, апеляційний суд, при залишенні апеляційної скарги без задоволення, допущених порушень не усунув, не вмотивував належним чином своїх висновків й ухвалив рішення, яке не узгоджується з положеннями статей 370, 374, 419 КПК.
Колегія суддів вважає, що касаційна скарга подана належною особою, протягом визначеного законом строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 426 КПК, її зміст відповідає вимогам, зазначеним у статті 427 КПК. Зі змісту касаційної скарги та доданих копій судових рішень убачається, що є підстави для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 424–428 КПК, Суд постановив:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду                                від 13 липня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                             ОСОБА_3